EN PRIVAT AFFÆRE
Bravo!
Det fyller meg med glede i dag
å kunne overrekke denne tjenestemedaljen
til herr Héctor Hugo.
Han er ikke bare modig og fremtredende,
men også et medlem av Quiroga-familien.
Takket være ham har vi fakket en morder.
Jeg er sikker på at 30 år i min fars tjeneste
lærte ham at det felles beste står over alt annet.
Gratulerer, Héctor. Takket være deg har byen fått fred.
Takk.
Jeg er overveldet.
Takk.
Din far, herr Alfonso Quiroga, var uten tvil
et eksempel for meg
som politimann og fremfor alt som person.
Og jeg er sikker på at dersom han var her i dag,
ville han ha vært veldig stolt,
ikke bare av meg, men av...
Av frøken Marina.
Frøken Marina Quiroga er den modigste kvinnen jeg har møtt.
Og om jeg har fått denne medaljen i dag,
er det takket være henne.
Uten deg ville ikke dette vært mulig.
Medaljen er din også.
Bravo!
Ja... Vi kjenner alle Marina og vet at hun liker å stikke nesen i alt.
Du er heldig, Héctor,
for hun syntes ikke min seremoni var like interessant.
Jeg håper du får familiebildet jeg ikke fikk.
Og nå, mine herrer,
takk for den nydelige talen, Héctor.
Takk for at du er like vakker som alltid, Marina.
-Hvor er Ramón? -Her.
Ikke la henne rømme for å handle denne gangen.
Og nå, mine damer og herrer,
la oss endelig skåle, for at vi nok en gang har en trygg by.
-Skål. -Skål.
Han er så slem.
Ikke la ham se at du er irritert.
-Han ydmyket meg foran alle. -Han prøvde.
En dag går jeg ut dit
og forteller alle ett og annet om ham.
Sørg for at jeg er der den dagen, så jeg kan klappe.
Takk.
Jeg er så stolt av min beste venn.
Får jeg lov?
Unnskyld meg, politisjef.
Hvor er den?
-Vi fikk nettopp beskjed. -Hva er detaljene?
Bli her. Jeg går og ser hva det er.
Hvem overvåket Cándido Expósito?
-Jeg tror det var ved vaktskiftet. -Tror du?
Fangen i cellen ved siden av så noe.
-Har han blitt avhørt? -Vi venter på deg.
Jeg gjør det selv.
Dere to blir her. Ikke et ord om dette.
Festen må fortsette. Cabanillas, kom.
Trenger du noe, frøken?
Så elegant du er i dag, betjent.
Det er ikke hver dag en sivil borger
får en medalje for å ha arrestert en seriemorder.
Det er sant.
De lar oss vanligvis ikke gjøre noe. Sivile, altså.
Akkurat.
Jeg vil gjerne vite hvorfor broren min måtte dra så fort,
men du kan vel ikke si det.
Ærlig talt er vi ikke på vakt i dag,
men om du vil,
kan vi be deg om å danse, frøken Quiroga.
Jeg liker motet ditt. Men du er ikke min type.
Marina.
Jeg kommer.
Kanskje jeg skal si til moren min at broren min dro.
Ja. Han er på toalettet, ikke sant?
Greit. Du skylder meg en tjeneste. Jeg vil vite mer.
Hva fikk broren min til å dra så fort?
Marina, hva er det du gjør?
Jeg kommer, mor!
Marina!
Jeg vil ha en overskrift før jeg går.
Marina!
Snurr.
Beklager. Jeg tråkket deg på foten igjen.
Takk.
-Ha det. -Ramón.
Doña Asunción.
Den hersens mannen ødela foten min.
Jeg må si deg noe, men ikke her.
Møt meg nede.
Meg?
Lourditas, vet du hvor Héctor er?
Han er der borte.
Alle gratulerer ham.
Om mor spør, si jeg trengte frisk luft.
Nei! Ikke si noe til henne.
Hallo?
Castaño!
Hallo?
Hallo!
Vil du skremme livet av meg?
Beklager. Det er bedre å ikke bli sett sammen.
Ja. Jeg kjenner ryktet ditt.
Og betjent Zarco...
Ikke fortell ham om dette.
Jeg ser at dere samarbeider.
Jeg misliker disse sosiale arrangementene.
For mange menn som vil ha en klapp på skulderen.
Det er verre på politistasjonen.
Vi har ikke sjampanje eller kanapeer der.
Nå?
Synd at Arturo ikke godtok forslaget mitt om å gi deg medaljen.
Gjorde du det?
Selv en blind mann ser at du fortjener den.
Ja. Synd jeg er kvinne, ikke sant?
Nei.
Det er akkurat det som gjør deg mest fascinerende.
Og intelligensen og motet.
Hva vil du ha fra meg?
Kom til poenget.
Jeg vil bare vite hvorfor broren min dro i all hast.
Så synd.
Cándido Expósito ble funnet hengt i cellen sin.
Hva?
-Begikk han selvmord? -Det sa jeg ikke.
Vi har et vitne som så noen gå inn før det skjedde.
Så han ble drept?
Vi finner bare morderen om vi samarbeider.
Jeg dytter kameraet ned i halsen hennes!
Nei, ikke gå! Jeg må vite mer.
Vi må åpenbart dra et mer privat sted.
-Hvor? -Hjemme hos meg, klokka 22.00.
Godt forsøk.
Jeg prøver ikke å forføre deg.
Men det jeg har å si, kan ingen andre få høre.
Gi meg et hint.
-Ángela, Vulkanen, den... -Jeg kjenner henne.
Ti timer etter Cándido Expósito ble arrestert,
dukket et kvinnelik opp på en strand i Finisterre.
Strupen var kuttet, og hun hadde en fleur-de-lis risset inn i brystet.
Hjemme hos meg, kl. 22.00.
Følg rytmen.
Jeg prøver, frue.
Kom igjen. Sånn.
Kom igjen. Se. Sånn ja.
Hold rytmen.
-Jeg prøver. -Kom igjen. Sånn.
-Hold hånden min. -Ja.
Vi danser.
Kjære.
Fortsett.
Kom nærmere. Jeg biter ikke.
Kom igjen!
Jeg må gå ut et øyeblikk.
-For himmelens skyld! -Jeg må gå. Tilgi meg.
Hvor skal du? Bli her hos meg.
NAUTISK KLUBB
Får jeg vite hvor vi skal?
Du får se snart.
Jeg skal møte Castaño hjemme hos ham. Han skal gi meg nye spor.
Først må jeg vite at han ikke lyver til meg.
Svingen!
Men han er en skjørtejeger. Og farlig.
Du kan ikke dra hjem til ham.
Det er ikke en sosial visitt. Det gjelder fleur-de-lis-morderen.
Men saken er løst alt. Medaljen min, husker du vel.
Broren min forhastet seg da han ga deg medaljen.
Cándido tok livet av seg.
Svingen!
Hva mener du?
Og Ángela ble funnet på en strand
med kuttet strupe og fleur-de-lisen på brystet.
Men det er umulig. Vi tok drapsmannen.
Jeg kom ikke så langt.
Enten var ikke Cándido den eneste som sto bak,
eller så er ikke Ángela død.
Stopp!
Vi skal finne det ut.
Jeg kommer til å spy.
Kjør langsomt.
Hallo.
Marina?
Du burde ikke være her.
Om vi fikk 20 pesetas hver gang vi hørte det,
hadde vi vært rike.
-Er dette henne? -Hva vet du om det?
Marina, dette er ingen spøk.
-Du må gå. -Ricardo,
far hadde ingen hemmeligheter.
Jeg var sammen med ham hele tiden. Jeg ventet på ham.
-Hva er annerledes nå? -Han var politisjef.
Det er henne.
Kan jeg komme inn?
Marina...
Det første mislykkede saken legger seg alltid på hjertet.
Det pleide faren din å si.
Vi har gjort alt vi kunne.
Nei.
Ikke alt.
Vi må dra hjem til Castaño.
Drapsmannen er på frifot enda.
Cándido drepte henne før han så oss i havnen.
Nei. Han hadde ikke tid.
Liket ble funnet i Finisterre.
Jeg tror Cándido var leiemorder.
-Hva mener du? -At han ble hyret for å distrahere oss.
Den ekte drapsmannen må ha blitt trengt opp i et hjørne av politiet
og lett etter en leiemorder.
-En leiemorder til... -Nei.
Vi drar ikke hjem til Castaño.
Hva?
Vi må bruke hodet.
Før vi går inn i løvens hule, må vi analysere bitene på nytt.
Handler det om medaljen?
Hva?
Egoet ditt er tilfredsstilt, og nå bryr du deg.
Hvordan kan du si det?
Du er veldig urettferdig.
Héctor, det er en kvinne som fortsatt lever.
Jeg gir meg ikke.
Og nå skal jeg skifte, om det er greit.
Unnskyld meg.
Hallo?
Unnskyld meg.
Dette er privat eiendom.
Jeg har en avtale med betjenten.
Frøken Quiroga.
Ja.
Følg meg.
-Elsker punktlighet. -Jeg elsker å gå rett på sak.
Jeg ventet meg ikke middag.
Forretninger og fornøyelser utelukker ikke hverandre.
Jeg spiser vanligvis på denne tiden.
Vil du spise med meg?
Visste ikke at du bodde i et palass.
Tusen takk, men det tilhører kona mi.
-Er du gift? -Nei. Enkemann.
-Så leit. -Nei.
Ekteskapet var en fiasko fra starten av.
Skal vi skåle for det? Takk, Simón.
Du har vel skjønt at jeg snakket sant om Cándido.
Hva er teorien din?
Teorien min er at Cándido jobbet for noen,
og den personen besluttet å drepe ham i frykt for å bli oppdaget.
Noen med tilgang til politistasjonen og cellene.
Akkurat.
Trolig en politimann.
Trolig.
Og hva er denne invitasjonen til?
For å fortelle om planene mine.
Jeg skal holde selskap hjemme, et spesielt et.
Som dem de hadde i Vannets hus.
Hvorfor det?
For den eneste prostituerte som har unnsluppet drapsmannen.
-Margó? -Ja.
Kjenner du henne?
Ja, men jeg vet ikke hvor jeg skal finne henne.
Derfor trenger jeg deg.
En eksepsjonell kvinne for å fange en eksepsjonell morder.
Du vil ikke jeg skal etterforske, men gi meg ut for å være Margó.
Smart jente.
-Det er ikke logisk. -Du har samme hudfarge.
Hun er slank, har en fast byste...
Pass på hva du sier.
Jeg sa jo at forretninger og fornøyelser ikke utelukker hverandre.
Vi må bare skaffe en parykk til deg,
en av kjolene hennes og paradisfugl-masken hennes,
den hun brukte på store fester.
Hva sier broren min?
Broren din vet ikke og får ikke vite noe om dette.
Egoet hans er for stort til å innrømme at han gjorde en feil
ved å gi medalje til en borger når han ikke engang har løst halve saken.
Hvorfor brukte de masker på fest?
For å bevare privatlivet til gjestene.
De tok dem bare av i spesielle øyeblikk.
Men du er politi og stamgjest i Vannets hus.
Kanskje Margó unnslapp deg, og nå vil du forkle meg som henne
for å avslutte planen i ditt syke sinn.
Jeg innrømmer at det hadde vært lurt.
Om jeg var drapsmannen, så klart.
Du virker redd.
Menn skremmer meg aldri.
Herregud. Jeg er svimmel.
Hva gjorde du? Dopet du meg?
Slipp meg.
-Héctor! -Kom igjen.
Héctor!
Denne veien.
Vent på meg.
Héctor.
Tror du det er denne veien?
Alle disse herskapshusene har bakdør.
Jomfru Mariaer.
Det er jomfru Mariaer.
En ultra-katolsk politimann som vil få slutt på kjødets synd.
-Det forklarer fleur-de-lisen. -Ja.
Han renset ofrene sine før han drepte dem.
Leter dere etter noe spesielt?
Ja. Utgangen.
Men se. Vi har funnet dine moralske standarder.
Synd du ikke visste om motstandsdyktigheten min mot opiater.
Hva var det? Leppestiften, ikke sant?
Vet ikke. Kanskje et mirakel fra Vår frue av Karmel.
Om vi ikke samarbeider, finner vi ikke drapsmannen.
Ikke hør på ham. Han lyver.
Nei, jeg lyver ikke. Jeg vil ha en slutt på dette.
Og hindre dem i å drepe kvinner.
Han vil jeg skal spille Margó for å lokke morderen.
-Hva? -Bare om hun later som hun er Margó,
kan vi vekke oppmerksomheten hans.
Men det setter henne i fare.
Det er derfor vi er her. For å beskytte henne.
Jeg gir henne muligheten til å fungere som en politibetjent under dekke.
Det er alle gode politifolks drøm.
Nei.
Tenk over det.
Avtale.
Men jeg vil vite alle detaljene i planen
og ha flere menn som beskytter meg.
Se.
Hva?
God morgen!
Du eier ikke skam.
Hva er i veien? Jeg sa bare god morgen.
Se hvor fælt dette er.
"Er Marina Quiroga forelsket?"
Altså... Unnskyld meg?
Gi deg! Vi snakket bare.
Snakket? Ikke engang tante Edelmira, som er stokk døv,
går så nær en mann for å høre hva han sier.
-Og broren din er en offentlig person. -Jøss!
Nå vet vi hvem vi skal takke for å få denne søpla inn i huset.
Moren din hadde rett til å vite det.
Hør her, mor. Journalisten liker sensasjoner.
Castaño og jeg snakket om konfidensielle saker,
så vi kunne ikke rope.
Og nå, om jeg får lov, drar jeg og handler.
-Jeg får vel lov til det, mor? -Ja.
Er du fortsatt sint?
Jeg var dum. Jeg vet ikke hvordan jeg kan ha sagt så mye dumt.
Jeg er så lei meg, Héctor.
Jeg innrømmer at jeg gjerne skulle ha delt medaljen.
Men det er også sant at uten meg
ville drapsmannen sluppet unna med det.
Den arrogansen passer deg godt.
Endelig smiler du.
Jeg lar deg ikke snakke sånn til meg igjen.
Slapp av. Det skal ikke skje igjen. Den neste medaljen blir min.
Du er umulig.
Der er det.
Bare et øyeblikk. Jeg kommer.
Du er like vakker som alltid.
Héctor.
Milagros.
Du glemte meg, din djevel.
Få se innsiden av frakken.
Enkelte ting forandrer seg aldri.
Denne mannen er full av overraskelser.
Jeg vet det.
Frøken Marina Quiroga, datteren til...
Selveste Alfonso Quiroga.
Kjente du faren min?
Uten ham ville jeg nok ikke vært i live.
La oss bare si at det finnes folk som ikke godtar dem som er annerledes.
Vi har fest i kveld og må forvandle oss.
Jeg skjønner.
Da er dere på riktig sted.
Denne veien, Marina.
Jeg viser bare dette til ekte venner.
Takk.
Dette er akkurat det vi leter etter!
Det finnes lignende kjoler i andre farger,
men jeg har denne her til minne om en som var veldig spesiell.
Og til deg, Héctor?
-Hva? -Kanskje noe sånt? Se.
Unnskyld meg. Kan jeg ta en telefon?
Jeg må snakke med Pablo.
Ja vel.
-En telefon? -Der bak.
Takk.
-Héctor, se. -Ja, noe som passer til denne.
Til denne?
Vi kan ikke stole på fangen.
Han må ha ment noe da han sa at djevelen kvalte ham.
Jeg tror fangen vet hva han sier.
-Vet du hva du gjør? -Hva?
Alle snakker om Marina.
Jeg snakker ikke om damer som ikke er til stede.
Jeg er en gentleman.
Det er ikke jeg, så vær forsiktig.
Jeg går ekstremt til verks om jeg må.
Selv om det påvirker karrieren din.
-Truer du meg? -Nei.
Jeg råder deg høflig til å ligge unna Marina.
Cabanillas, til laben.
Zarco. Hallo.
Betjent Zarco. Hva kan jeg hjelpe deg med?
Pablo, det er Marina.
-Frøken Quiroga. -Jeg må ha en tjeneste.
Du må sjekke politiets mapper og se om det er noe om Castaño der.
Jøss.
Vi skal møtes i kveld.
-Hvorfor det? -Konsentrer deg, Pablo.
Jeg må vite om karrieren hans er like plettfri som han påstår.
Ja vel.
Hva om jeg finner noe?
Da drar du hjem til ham i dress og maske klokken ti.
Det blir en fest som dem i Vannets hus.
Hva? Har du blitt sprø?
Jeg må legge på.
Nei, Marina! Hør her...
ER MARINA QUIROGA FORELSKET?
Innerst inne ville mor elsket ham.
Rik og from. Hva mer kan man be om?
Og forførende og dyster. Han er grev Dracula.
-Jeg mener det, frøken. -Jeg også.
Om han bet meg, ville jeg blitt udødelig og kunne funnet morderen.
Se så elegant!
Jeg henter maskene.
Er alt i orden her?
Lærte du aldri å banke på?
Kan du slutte å klage og gi meg hånden?
Jeg ser at du ikke er klar.
Jeg får ikke igjen kjolen.
Jeg får ikke puste.
Disse kvinnene fortjener mye ros.
Pust inn.
-Jeg kan ikke. -Slapp av, frøken Quiroga.
Du er klar.
Hva fant du ut?
Vi har et vitne som hevder at han så noen gå inn i cellen...
Og?
Og han sier at det var djevelen selv som kvalte ham.
Antyder du at drapsmannen kanskje har horn og en hale?
Nei.
Jeg sier at den som gjorde det, må være et ekte monster.
Klar?
Jeg venter ved trappen.
Er alt i orden?
Hva? Ja.
Kan jeg få kjolen?
Ikke gjør dette om du ikke føler deg trygg.
Faren min ville aldri gitt opp nå.
Du har ingenting å bevise.
Men jeg vil det.
Husker du planen?
Jeg er klar.
Slapp av.
Legg merke til mennene med klovnemaske. De er mine.
Alle har samme maske.
Ikke snakk med folk, så kjenner de deg ikke igjen.
Slapp av. Vi er her for å beskytte deg.
Lykke til.
Det var djevelen selv som kvalte ham.
Héctor, drapsmannen brukte demonmaske da han angrep Cándido.
-Hva? -Galningen hadde rett.
Følg med på alle menn i demonmaske.
-Det kan være ham. -Så klart.
-Du bet nesten av meg fingeren. -Herr Pablo, hva gjør du her?
Dekk til ansiktet ditt.
Oppfør deg normalt.
-Hvor er Marina? -Marina er kledd som Margó,
kvinnen på maleriet, for å finne drapsmannen.
Hva? Det er sprøtt.
Castaño ble etterforsket for drapet på kona si.
Herregud!
Vi må finne Marina.
Han kan være drapsmannen.
Kom igjen!
Det er signalet.
Auksjonen om Margó!
Unnskyld meg. Beklager.
Denne veien.
Kjære venner,
mange av oss har sørget over tapet av Vannets hus,
og tapet av de vakre kvinnene der.
La denne kvelden være en hyllest til de kvinnene,
som fikk en så grusom slutt.
La oss feire at vi fortsatt kan nyte...
...den vakre Margó.
I kveld
tar Margó farvel for alltid med disse vannkveldene.
Vi må få henne ut.
Margó,
du kan dra.
Stol på meg. Ikke vær redd.
-Frøken. Hei! -Jerome.
Auksjonen begynner.
Vi begynner med et bud på 10 000 pesetas...
-Kom igjen. -...for Margós siste kveld.
Den mest ettertraktede kvinnen for øyeblikket.
Ti tusen!
Atten tusen, nitten tusen?
Tjueen tusen pesetas!
For den siste kvelden med Margó. Hører jeg 23 000?
Tjuefire tusen? 26 000 pesetas? Herren helt bakerst.
Tjuesju tusen!
Tjueåtte tusen for Margós uforglemmelige siste kveld.
Tjueni tusen pesetas til herren!
-Meg! -Tretti tusen pesetas!
Fort!
Her! Se!
Det er en av Castaños menn.
Frøken!
Marina.
EN PRIVAT AFFÆRE 4. EPISODE: MASKEBALLET
Tekst: Heidi Rabbevåg
Kreativ leder Gry Impelluso