‫רומן פרטי‬
‫ארטורו!‬
‫זאת מרינה.‬
‫רצתי הכי מהר שיכולתי,‬
‫אבל המכונית נעלמה לתוך האפלה.‬
‫מרינה הייתה יכולה למות. אתה לא קולט?‬
‫בואו לא נאבד את הראש.‬
‫לא עכשיו.‬
‫איפה קסטניו, לעזאזל?‬
‫חוששני כי סארקו מוביל את המבצע הזה.‬
‫בכיוון הזה, אדוני.‬
‫כאן!‬
‫רבותיי!‬
‫מרינה!‬
‫מרינה.‬
‫מרינה, את שומעת אותי?‬
‫תתעוררי, מרינה.‬
‫מרינה.‬
‫מרינה, תתעוררי.‬
‫מרינה, את שומעת אותי?‬
‫ארטורו.‬
‫מרינה, אני כאן.‬
‫אני כאן, מרינה.‬
‫אני עפתי, ארטורו.‬
‫אני עפתי.‬
‫מרינה!‬
‫- את בסדר? - אני עפתי, ארטורו.‬
‫מרינה, את בסדר?‬
‫כן. זה שום דבר, אבא.‬
‫שוטר טוב מחויב להגן על אחרים בכל מצב.‬
‫גם כשהם בוחרים לסבך את עצמם בצרות.‬
‫תמיד תזכרו את זה. שמרו על חייהם לפני שתשמרו על שלכם.‬
‫קרובי משפחה של מרינה קירוגה?‬
‫ארטורו קירוגה, סגן ניצב ואחיה של המטופלת.‬
‫מה שלומה?‬
‫יש לה כמה חבלות ושתי צלעות שבורות.‬
‫ו...?‬
‫היא חלשה אבל תתאושש בקרוב.‬
‫זה ממש נס שהיא בחיים.‬
‫תודה, דוקטור.‬
‫ניידע אתכם כשתוכלו לראות אותה.‬
‫זה בדם שלה. יש לה אומץ של שוטרת.‬
‫לסכן את החיים שלה בצורה כזאת...‬
‫בשביל רוצח.‬
‫לא כל אחד מסוגל לדבר כזה.‬
‫הרבה מהשוטרים שלי באורנסה היו נוטשים את המבצע‬
‫כאשר היו מגלים שהם משמשים כפיתיון.‬
‫זה מה שמרינה הייתה צריכה לעשות.‬
‫אי אפשר לשלוט באיתני הטבע.‬
‫הדבר האחרון שאני זוכרת זה לחות קרה ו...‬
‫כאב חזק ב...‬
‫היית ממש מתגעגע אליי.‬
‫אני לא מבין איך יכולת לסמוך על קסטניו.‬
‫אני לא צוחק, יכולת למות.‬
‫אבל באת להציל אותי.‬
‫אבא היה גאה בך כל כך.‬
‫היי.‬
‫תודה.‬
‫ביקשתי מרוסה לומר לאימא שנפלת בבית.‬
‫אז אני אודה לך אם תחסכי ממנה את הפרטים.‬
‫כמובן.‬
‫אל תעשי שום דבר טיפשי בזמן שאהיה בתחנת המשטרה.‬
‫אני מבטיחה לא לקפוץ מחלון.‬
‫אמרתי שלא.‬
‫אקפוץ לבקר מאוחר יותר.‬
‫מה זאת אומרת "להזדהות"?‬
‫אני אימא של מרינה.‬
‫- אל תזוזי כל כך הרבה. - אל תשאיר אותי איתה.‬
‫אני יכול לחסוך ממך את האוכל של בית החולים, אבל את אימא שלך...‬
‫קצת מאפים פריכים יחזירו אותי לחיים.‬
‫סגור.‬
‫תודה, גברת.‬
‫הקטור, באמת, כמעט דרסת אותי!‬
‫- איפה הנימוסים שלך? - סליחה.‬
‫הבת שלי.‬
‫היי, אימא.‬
‫- מה שלומך, אהובתי? - בסדר.‬
‫השמיכות האלה לא מחממות אותך.‬
‫אחות, בבקשה!‬
‫אימא, תירגעי.‬
‫זה סתם היה מבהיל.‬
‫כן, מבהיל, אבל...‬
‫נפלת מסולם.‬
‫כשאת רוצה לדפוק מסמרים או לתלות תמונות, תקראי להקטור.‬
‫את צודקת.‬
‫מעכשיו, אהיה זהירה יותר.‬
‫אני מצטערת מאוד.‬
‫כן.‬
‫אני נראית נורא, נכון? יצאתי מהר.‬
‫את יפהפייה.‬
‫את מחמיאה לי?‬
‫בטח קיבלת מכה חזקה בראש.‬
‫ילדה שלי.‬
‫איפה קסטניו?‬
‫אנדרס קסטניו!‬
‫הוא בדיוק הגיע, אדוני.‬
‫- שיבוא למשרד שלי עכשיו. - כן, אדוני.‬
‫- תדאג שלא יפריעו לנו. - כן.‬
‫סארקו, תודה שאתה עוזר לנו.‬
‫לשירותך.‬
‫אדוני?‬
‫מה שלום אחותך?‬
‫היא יכלה למות בגללך.‬
‫אז היא בסדר.‬
‫אני שמח.‬
‫יצאת מדעתך?‬
‫איך יכולת להשתמש באחותי בשביל לפתות את הרוצח?‬
‫רק הזמנתי אותה למסיבה שהיא שמחה מאוד להגיע אליה.‬
‫לבושה כפרוצה היחידה שעדיין לא הותקפה. השתגעת?‬
‫טוב, התוכנית עבדה.‬
‫סוף סוף הבנת שהתיק לא נסגר עם קנדידו.‬
‫אתה לא יכול לפעול ללא רשותי. זה ברור?‬
‫אני מחליט כאן על "איך", "מתי" ו"למה".‬
‫תפסיק להעמיד פנים שאתה הממונה, אנדרס.‬
‫אתה חייב לכבד אותי.‬
‫לכבד?‬
‫כבוד צריך לרכוש, אתה לא חושב?‬
‫אני לא מבין למה זה כל כך מפריע לך‬
‫שמישהו אחר יתפוס את הרוצח לפניך.‬
‫היהירות הזאת תגבה ממך מחיר כבד.‬
‫יהירות?‬
‫אם ראש העיר רצה שבן למשפחת קירוגה יהיה ממונה על כל זה,‬
‫הוא היה צריך לבחור באחות.‬
‫שלא תחשוב שלא קלטתי‬
‫שבזמן שאחותי נחטפה...‬
‫אתה נעדרת.‬
‫- מה אתה רומז? - כרגע, כלום.‬
‫אבל אני מקווה לרמוז בקרוב.‬
‫אני לא רוצח ה"פלר דה ליס".‬
‫כן.‬
‫אתה משוחרר.‬
‫פשוט תיזהר.‬
‫אני אתפוס אותך.‬
‫סארקו.‬
‫אדוני.‬
‫יש לי משימה בשבילך.‬
‫אימא!‬
‫אימא! תבלמי!‬
‫הכול תחת שליטה.‬
‫אלוהים!‬
‫אני רואה שהיא שקועה במחשבות.‬
‫היא לא מספרת לי כלום, אבל אני יודעת שמשהו קרה.‬
‫- אני אטפל בזה, אל תדאגי. - כן, בבקשה.‬
‫- ומאוחר יותר אתה... - מאוחר יותר?‬
‫- כן. - מאוחר יותר?‬
‫מאוחר יותר תוכל לספר לי על זה, הקטור.‬
‫אלוהים, גברתי. אל תעמידי אותי במצב לא נעים.‬
‫- כמו בימים ההם. - הגברת הצעירה לא מספרת לי דבר.‬
‫אל תיגע באוזן שלך. אתה משקר.‬
‫אז אני גם לא אוהבת ברנדי רסק ענבים? נו באמת, הקטור!‬
‫עבודה יוצאת מן הכלל.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫הנחתי שהיית חייבת למצוא מקום לעבוד בו.‬
‫אבל אני חייב להודות שלא ציפיתי לתצוגה שכזו.‬
‫יש לך המון ראיות.‬
‫תרשימים, מפות, ציורים, צילומים...‬
‫את בת ראויה למשפחת קירוגה.‬
‫הקטור.‬
‫מדהים לראות עד כמה אתם דומים.‬
‫ניסיתי לעמוד בקצב שלו כל החיים שלי.‬
‫ותראי מה את עשית בחודש וחצי.‬
‫יש לך כישרון לחקירות.‬
‫אבא צדק.‬
‫ואתה, הקטור?‬
‫נושא הכלים הנאמן המושלם.‬
‫איפה שרלוק היה ללא ווטסון שלו?‬
‫לאן אתה חותר, ארטורו?‬
‫אני רוצה שתשתתפו באופן רשמי בחקירה.‬
‫מה?‬
‫אתם מסכנים את החיים שלכם.‬
‫מה עוד אפשר לבקש משוטרים?‬
‫אתה צוחק עליי?‬
‫תעבדו בצללים, בדיוק כפי שעשיתם.‬
‫אבל כעת תהיו מוגנים ומתואמים איתי.‬
‫זה לא מצחיק.‬
‫אני יודעת שאתה רוצה שאתרחק מכל זה.‬
‫לא, מרינה, את טועה.‬
‫מה שעברנו גרם לי להבין ש...‬
‫אני לא רוצה לחכות עד שאאבד אותך בשביל להגיד לך כמה אני מעריץ אותך.‬
‫כל מה שקרה גרם גם לי לחשוב, ארטורו.‬
‫ו...?‬
‫מרינה, אולי זה היה נמהר מדי מצידי...‬
‫להציע לך את זה ביום שאת חוזרת הביתה.‬
‫תחשבי על זה.‬
‫- יום טוב, הקטור. - אדוני.‬
‫את באמת רוצה להרים ידיים?‬
‫סליחה, הקטור. אני צריכה לנשום קצת אוויר.‬
‫ידיים למעלה או שאני יורה!‬
‫קדימה, מרינה!‬
‫קדימה, מרינה, מהר!‬
‫אחת, שתיים, שלוש, קדימה. קדימה, מהר יותר!‬
‫קדימה, לכלי החרס! אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש.‬
‫זהו זה, מרינה! תתכופפי.‬
‫קדימה, נותרו חמש שניות עד שהפצצה תתפוצץ.‬
‫שלוש, שתיים, אחת.‬
‫כאות הוקרה על עבודת המופת שלך,‬
‫עם דגש על האומץ, הכישורים והיעילות שלך,‬
‫שחוזרים שוב ושוב בביצוע תפקידך,‬
‫היום מוענקת לך מדליית ההצטיינות המשטרתית בעלת הפס האדום.‬
‫אנחנו סמוכים ובטוחים שהחל מרגע זה, היא תמיד תהיה איתך,‬
‫למען כבודך וכבודו של המוסד הזה.‬
‫הינה, תחזיק.‬
‫בשם אלוהים! מה יש לך שם?‬
‫לכן באתי. זה מפחית את הסיכון.‬
‫אבל...‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫הקטור!‬
‫הגברת הצעירה עובדת על החקירה הזו כבר זמן מה,‬
‫והיא צריכה דחיפה קלה כדי להתגבר על הפחד שלה.‬
‫תוכל להגיד לי מה אנחנו עושים כאן?‬
‫מכיוון שקנבסים תמיד היו דבר יקר,‬
‫אומנים רבים עושים בהם שימוש חוזר...‬
‫ומציירים עבודות חדשות על הישנות.‬
‫איך זה קשור לרוצח ה"פלר דה ליס"?‬
‫אנחנו עדיין לא יודעים.‬
‫תוציא את המכשיר מהמזוודה, בבקשה.‬
‫מה שאנחנו כן יודעים זה שהרוצח הגיע למסיבה של מרגו.‬
‫מה שאומר שהיא עדיין בחיים,‬
‫ויכול להיות שהחתימה על הציור הזה תוביל אותנו אליה.‬
‫תודה.‬
‫אני לא רואה חתימה.‬
‫זאת אחת ההמצאות הנפלאות של גברת מרינה.‬
‫בזהירות, תכוון אותו למטה, בבקשה.‬
‫- פה. - "א... ארא..."‬
‫"ארא... אראוחו."‬
‫- "לאופול..." - לאופול?‬
‫"דו."‬
‫- "לאופולדו אראוחו." - "לאופולדו אראוחו."‬
‫אתה מכיר אותו?‬
‫למה שאכיר אותו?‬
‫נחפש את הסטודיו של הצייר הזה.‬
‫ואם הוא עובד לפי הזמנה, זה לא יהיה קשה.‬
‫לאופולדו יוביל אותנו אליה.‬
‫לאופולדו...‬
‫אלך לבקר את מרינה.‬
‫- תודה רבה על העזרה! - מה?‬
‫אדוני! איך המכשיר הזה עובד?‬
‫- אני לא מאמינה שעשית את זה מאחורי גבי. - ראיתי יותר מדי סרטים.‬
‫את נחת.‬
‫לא רציתי להפריע לך לפני שתהיה לי הוכחה חותכת.‬
‫אתה מזכיר לי מישהי.‬
‫אפשר ללמוד הכול, חוץ מיופי.‬
‫תודה, הקטור.‬
‫את אישה חזקה. לא אתן לך לוותר.‬
‫- איך אמרת שקוראים לו? - אראוחו.‬
‫מר אראוחו?‬
‫מר אראוחו!‬
‫באמת הלכת ל"בית המים" לבדך?‬
‫אתה לא מפסיק להדהים אותי.‬
‫אי אפשר להיכנס פנימה. אנחנו...‬
‫- פורצים לבית, כן. - כן.‬
‫אדון לאופולדו?‬
‫שלום?‬
‫חתולים ושערות חתולים.‬
‫יש כאן תחפושות בכל מקום.‬
‫תראי, גברתי.‬
‫אולי הרוצח התחזה לשוטר?‬
‫יכול להיות.‬
‫מה זה?‬
‫אלו הנשים של "בית המים".‬
‫נראה לי שמצאנו את הרוצח.‬
‫אני שונא את היצורים האלה!‬
‫אלה לוחות זמנים של רכבות. הוא בטח ברח.‬
‫כן, אבל באיזו מהן?‬
‫אם יהיה לנו מזל, הוא כתב את זה כאן.‬
‫תוכל, בבקשה?‬
‫בוא.‬
‫אמרתי לפבלו שרק לראש קטן כמו שלך...‬
‫מה? היית עם פבלו?‬
‫16, 45 ו-150.‬
‫נראה לי ש-16 ו-45 הם אולי השעה,‬
‫ו-150...‬
‫- מתי ראית את פבלו? - ...הוא...‬
‫אנחנו צריכים ללכת לתחנה או שנפספס את הרכבת,‬
‫כי... תראי,‬
‫הרכבת לקנטבריה יוצאת ב-16:45,‬
‫והמחיר הוא 150 פזטות.‬
‫יש לנו רק 25 דקות. בואי נזוז.‬
‫אם זה העיתון של היום, הוא יהיה שם.‬
‫קדימה!‬
‫- רוץ, הקטור, רוץ! - חכי לי!‬
‫סליחה!‬
‫פשע אחר פשע. אני רק מתפלל שלא יעצרו אותנו.‬
‫אלה רק כרטיסי רכבת.‬
‫הייתי משלמת, אבל מוכר הכרטיסים אמר, "אזלו הכרטיסים."‬
‫אבל אלה לא השמות שלנו. אנחנו ניתפס.‬
‫- אני לא מאמינה. - הכרטיסים שלנו שייכים לזוג הזה‬
‫- ולחיה שלהם... - פבלו?‬
‫אני נשבע שלא ידעתי מזה.‬
‫- מה אתם עושים כאן? - זאת מלכודת?‬
‫לא ציפיתי לראות אתכם כאן.‬
‫- הוא עוקב אחרינו. - מה?‬
‫זה מטורף, למה שאני...‬
‫- אחיך אמר לי להשגיח על קסטניו. - הוא ברכבת הזאת?‬
‫- שקט! - קסטניו ברכבת הזאת?‬
‫כן, איבדתי אותו ברציף אז אני מחפש ברכבת.‬
‫אני יודע שהוא עלה.‬
‫הוא בטח הגיע לשוחח עם לאופולדו.‬
‫- אראו... - ...חו? לאופולדו?‬
‫הוא ברכבת?‬
‫לא ייתכן שזה צירוף מקרים ששניהם נמצאים ברכבת, לא?‬
‫מה קורה כאן?‬
‫שהחבר הקטן שלך יסביר.‬
‫כרטיסים. יש לך כרטיסים?‬
‫- לא. מה זה משנה? - זה משנה, יקירי.‬
‫כרטיסים, בבקשה.‬
‫אין בעיה, אדוני. רגע אחד. תסלח לי.‬
‫כן.‬
‫בבקשה.‬
‫אדון ניקנור בואנדיאה, גברתי ו...‬
‫ופפי?‬
‫"פפי" זה קיצור של "פפיטו"?‬
‫אם זה היה "פפיטה" הייתי לבוש עכשיו בשמלה, אתה לא חושב?‬
‫אבל כתוב כאן שאתה חיית מחמד.‬
‫מה? לא ייתכן, זאת בטח טעות.‬
‫האדון אולי לא כזה מתוחכם, אבל לקרוא לו כלב או חתול...‬
‫לא ייתכן.‬
‫בואו אחריי לתא.‬
‫ואז אלווה את פפי לקרון המשא.‬
‫- תודה. - תודה.‬
‫כלב? חתול?‬
‫יכולתי לקרוא לך בשם גרוע יותר. שרץ? בוגד?‬
‫- זה התא שלכם. - נפלא.‬
‫- וזה של... - לא, אל תדאג.‬
‫פשוט תגיד לו איפה זה.‬
‫אנחנו רוצים שיעזור לנו לסדר את החדר.‬
‫בסדר. שלושה קרונות אחרי המסעדה ושני קרונות מעבר ל...‬
‫- חיות המחמד. הבנתי. - תודה.‬
‫להתראות.‬
‫- בפעם הבאה אני נשאר עם גברת אסונסיון. - אני אמורה לכעוס, לא אתה.‬
‫איך נעשה את זה? קודם כול, צריך ליידע את אחיך.‬
‫- נשלחת להשגיח על קסטניו? - כן.‬
‫אתה תעשה את זה, ואנחנו נחפש את האומן.‬
‫לא...‬
‫- מרינה! - איך נמצא את לאופולדו אראוחו?‬
‫אין לנו מושג איך הוא נראה.‬
‫נחשוב על משהו.‬
‫ראית משהו?‬
‫אני רואה שיש לך שתי בנות.‬
‫יש לך בעיות בגב.‬
‫בגב שלי?‬
‫הוא בסדר גמור.‬
‫אנחנו עומדים לתפוס נוכלת שתוכל לעזור לנו.‬
‫ברגליים?‬
‫- הרגליים שלי, כן. - כמובן, זה מה שאני אומרת.‬
‫הרגליים הן ההמשך של הגב.‬
‫זה הכול אותו דבר.‬
‫למעלה, למטה, פנימה, החוצה.‬
‫יש לה קואורדינציה יוצאת דופן.‬
‫הפעם האחרונה שראיתי דבר כזה הייתה בגן החיות.‬
‫היא תהיה שימושית בשבילנו.‬
‫בגלל היכולות הפיזיות שלה?‬
‫לא, בגלל היכולות העל טבעיות שלה.‬
‫היי. מה הבעיה, אדוני?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫תוכלי לקרוא את העתיד שלי?‬
‫כן, כמובן.‬
‫אני רואה שאת ובעלך תצליחו מאוד,‬
‫ותהיו מאושרים מאוד.‬
‫איזו התחלה גרועה.‬
‫אתה צודק לחלוטין, הקטור.‬
‫אני צריכה לקרוא את העתיד שלה, במקום.‬
‫מה את עושה, גברתי?‬
‫בבקשה.‬
‫וואו! אני רואה שקו החיים שלך ארוך מאוד.‬
‫כמעט כמו הידיים שלך.‬
‫ואני גם רואה בעתיד שלך גבר גבוה, נאה וחזק...‬
‫לבוש במדי שוטר.‬
‫גברת, בבקשה.‬
‫תראי, יש לי שלושה ילדים להאכיל,‬
‫- אימא חולה ו... - כלב צולע עם עין אחת.‬
‫איזה מזל רע בשביל מישהי שרואה את העתיד.‬
‫- כמה חבל. - אבל אל תדאגי...‬
‫אנחנו לא נספר לאף אחד,‬
‫אם תחזירי לאישה את הארנק שלה.‬
‫כמה נחמד מצדך. תודה רבה לך, גברתי.‬
‫שאלוהים יגמול לך בילדים רבים.‬
‫אני רוצה לראות.‬
‫תסלחי לי, הפלת את זה.‬
‫תראי מה זה!‬
‫תודה רבה לך. אלוהים.‬
‫מזל שיש עדיין אנשים הגונים. תודה רבה לך.‬
‫מה עוד את רוצה, ילדה?‬
‫- את חייבת לנו טובה. - טובה?‬
‫טובות עולות כסף.‬
‫טוב, מה אני רואה כאן?‬
‫דברים עומדים להסתדר בשבילך.‬
‫אבל תשמור על הבריאות ואל תעשן הרבה.‬
‫בואו נראה מי עוד יש לנו כאן. מי רוצה שאקרא את העתיד שלו?‬
‫- היא לוקחת את הזמן. - כן.‬
‫היא מברברת טוב יותר מכולם.‬
‫מי עוד איתנו?‬
‫תראו את האדון הזה כאן.‬
‫תן לי את היד. אקרא את העתיד שלך.‬
‫סמוך עליי. תזכור אותי.‬
‫שאלוהים יהיה בעזרך.‬
‫כלום, יקירתי.‬
‫הסתכלתי על הידיים של כל הגברים במחלקה השלישית ולאף אחד מהם אין כתמי צבע.‬
‫אז מילאתי את החלק שלי.‬
‫רגע אחד. ממה הפריחה הזאת?‬
‫זאת אלרגיה. לאחד מהאומללים האלה בטח יש חתול.‬
‫חתול?‬
‫בבית של לאופולדו היו שיערות חתולים בכל מקום.‬
‫נכון.‬
‫מתי התחלת להתגרד?‬
‫אתם ממש מוזרים, אתם יודעים?‬
‫היא אמרה שזה הוא.‬
‫אולי עדיף שנלך לחפש את פבלו?‬
‫אני לא מורידה ממנו את העיניים.‬
‫אני רק אומר שאנחנו מושכים תשומת לב.‬
‫אפילו כחיית מחמד.‬
‫אל תיתן לו להימלט.‬
‫סליחה, תסלחו לי.‬
‫בוא, הקטור.‬
‫סליחה!‬
‫סלחו לי!‬
‫- היי, אני לא מוצאת את קסטניו. - מצאנו את לאופולדו.‬
‫הוא בורח! קדימה!‬
‫גברתי, תיזהרי!‬
‫לאופולדו!‬
‫מרינה!‬
‫מרינה, תחזרי!‬
‫חייבים לעבור מבפנים.‬
‫מרינה!‬
‫- הצילו! - מרינה!‬
‫- חייבים לפתוח את הדלת! - הצילו!‬
‫הצילו!‬
‫הוא עומד ליפול. חייבים לתפוס אותו!‬
‫- למשוך! - תחזיק חזק!‬
‫המנהרה!‬
‫אני כל כך עייפה.‬
‫- טוב, רק עוד כוסית אחת. - לא.‬
‫- כן. היום כן. - לא... טוב, בסדר.‬
‫הינה זה בא.‬
‫שמפניה צרפתית, כמו שהגברת אוהבת כל כך.‬
‫טוב.‬
‫בסדר.‬
‫אלוהים...‬
‫למה אתה רק משחק בסיגריה שלך כל הזמן?‬
‫שאלה טובה.‬
‫אני אוהב לעשן. אבל אסור לי.‬
‫הייתי ילד אסתמטי,‬
‫ואחרי שנים רבות ללא התקף, היה לי אחד רציני וכמעט מתי.‬
‫והכול בגלל הטבק.‬
‫במילים אחרות, יש לך תסמונת סטוקהולם.‬
‫כן, משהו כזה.‬
‫הריח שלה...‬
‫והתחושה של העשן שעובר בין השפתיים...‬
‫כמה רומנטי!‬
‫ואת... ואת...‬
‫את גורמת לכול להיות מהנה יותר.‬
‫יותר... מגרה.‬
‫כלומר...‬
‫מרגש. מהמילה "ריגוש".‬
‫מרגש. התכוונתי מרגש.‬
‫לא התכוונתי... טוב, לא משנה.‬
‫כדאי שאחזור.‬
‫ברור, כן. אני מניח שזה עדיף.‬
‫בסדר.‬
‫- סליחה. - סליחה.‬
‫- סליחה, אפשר... - כן. בבקשה, גברתי.‬
‫תראה לו מה זה, פורע חוק!‬
‫מערבון?‬
‫- אני מת על מערבונים. - כמו אבא.‬
‫מה שלומו?‬
‫נושם.‬
‫אתה לא הולך לשום מקום!‬
‫אתה עומד לשלם על כל הפשעים שביצעת.‬
‫לא הרגתי אף אחד.‬
‫אני מרינה קירוגה, האחות של המפקד. הקטור הוגו הוא השותף שלי,‬
‫והוא קיבל מדליה על מעצרו של השותף שלך, קנדידו אקספוסיטו.‬
‫שניכם...‬
‫לא ניתן לך להמשיך לרצוח את הנשים של "בית המים".‬
‫- אתה עצור. - אני לא רוצח. אני אחיה של מרגו.‬
‫מה?‬
‫אני מנסה להגן עליה.‬
‫- למה ברחת מאיתנו? - כי עוקבים אחריי, ואני לא יודע מי.‬
‫מישהו פרץ לסטודיו שלי הבוקר,‬
‫חיפש את מרגו, מצא מכתבים ממנה ועכשיו יודע היכן למצוא אותה.‬
‫אני חייב להזהיר אותה. היא בסכנה.‬
‫אנחנו נעזור לך.‬
‫סליחה.‬
‫הוא כאן, ברכבת. הוא עוקב אחריי.‬
‫אם הוא ימצא אותה לפנינו, היא מחוסלת.‬
‫אל תדאג, אנחנו נמצא אותה.‬
‫אני חושבת שכדאי שנתפצל.‬
‫אותנו לא מחפשים.‬
‫- מה לגבי פבלו? - אין לנו זמן.‬
‫- תיזהר. - אני אחכה לכם במנסרה.‬
‫נתראה שם.‬
‫זה יכול להיות כל אחד.‬
‫לאופולדו!‬
‫תנו לי לעבור!‬
‫שמישהו יזעיק רופא!‬
‫תסלחו לי. סליחה.‬
‫אנחנו חייבים להגיע לשם לפניו.‬
‫רומן פרטי פרק 5: הרכבת האחרונה‬
‫תרגום כתוביות: לני כהן‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬