ПРИВАТНА СПРАВА
Артуро!
Це Марина.
Я біг так швидко, як міг,
але машина просто зникла в пітьмі.
Марина могла вже загинути. Розумієш?
Спробуймо зберігати самовладання.
Не зараз.
Де чортів Кастаньйо?
Боюся, що цією операцією керує Зарко.
Сюди, сер.
Тут!
Джентльмени!
Марино!
Марино.
Марино, ти чуєш мене?
Прокидайся, Марино.
Марино.
Марино, прокидайся.
Марино, ти чуєш мене?
Артуро.
Марино, я тут.
Я тут, Марино.
Я літала, Артуро.
Я літала.
Марино!
- Усе гаразд? - Я літала, Артуро.
Марино, з тобою все добре?
Так. Нічого страшного, тату.
Обов'язок хорошого поліцейського – завжди захищати інших.
Навіть якщо вони самі винні, що потрапили в біду.
Завжди пам'ятайте про це. Їхнє життя попереду вашого.
Родичі Марини Кіроґи?
Артуро Кіроґа, інспектор поліції і брат пацієнтки.
Як вона?
У неї кілька синців і зламаних ребер.
І?
Вона слабка, але скоро видужає.
Це справжнє диво, що вона жива.
Дякую, лікарю.
Ми скажемо, коли ви можете зайти до неї.
Це в її крові. Сміливість поліцейського.
Отак ризикувати життям…
через убивцю.
Не кожен на таке здатний.
Чимало моїх людей в Оренсе відмовились би від операції,
дізнавшись, що будуть приманкою.
Це було б дуже розумно з боку Марини.
Неможливо контролювати стихію.
Остання річ, яку я пригадую, – це вогкий холод і…
І сильний біль у…
Ти б дуже сумував за мною.
Не розумію, як ти могла довіряти Кастаньйо.
Це не жарти, ти могла померти.
Але ти врятував мене.
Тато б дуже пишався тобою.
Гей.
Дякую.
Роза скаже мамі, що в тебе побутова травма.
Тож буду вдячний, якщо ти уникатимеш деталей.
Звичайно.
Не роби дурниць, поки я буду у відділку.
Я обіцяю не стрибати з вікна.
Кажу ж, що не буду.
Я зайду до тебе пізніше.
Тобто – підтвердити свою особу?
Я мати Марини.
- Не рухайтеся стільки. - Не залишай мене з нею.
Я можу врятувати вас від лікарняної їжі, але від вашої мами…
Трохи листкових тістечок повернули б мене до життя.
Буде зроблено.
Дякую, міс.
Гекторе, прошу, ти мене майже збив!
- Ну й манери. - Вибачте.
Моя донька.
Привіт, мамо.
- Як ти, серденько? - Нормально.
Ці ковдри тебе не зігрівають.
Медсестру, будь ласка!
Мамо. Заспокойся.
Це був лише переляк.
Так, переляк, але…
ти впала з драбини.
Якщо хочеш забити цвях або повісити картину, клич Гектора.
Маєш рацію.
Відтепер я буду обережнішою.
Мені дуже шкода.
Так.
Я виглядаю жахливо, чи не так? Я вибігла поспіхом.
Ти виглядаєш чудово.
Ти хвалиш мене?
Мабуть, сильно вдарилася головою, чи не так?
Моя дівчинка.
Де Кастаньйо?
Андре Кастаньйо!
Він щойно прибув, сер.
- Хай негайно зайде в мій кабінет. - Так.
- І нас не повинні турбувати. - Ясно.
Зарко, дякую за всю твою допомогу в цьому.
До ваших послуг.
Сер?
Як почувається ваша сестра?
Вона ледь не померла через тебе.
Отже, вона в безпеці.
Я радий.
Ти здурів?
Як ти додумався використовувати мою сестру, щоб заманити вбивцю?
Я лише запросив її на вечірку, на яку вона охоче прийшла.
У костюмі єдиної повії, на яку ще не нападали. Ти здурів?
Ну, план однозначно спрацював.
Ви нарешті зрозуміли, що ця справа не закінчується на Кандідо.
Ти не можеш діяти поза моїми наказами. Ясно?
Тут я визначаю як, коли і чому.
Перестань прикидатися головним.
Поважай мене.
Поважати?
Повагу треба заслужити, ви не думаєте?
Не розумію, чому вас так хвилює,
що ми знайшли вбивцю раніше за вас.
Ця зарозумілість тобі коштуватиме.
Зарозумілість?
Якби мер хотів, щоб цим усім керував Кіроґа,
йому слід було обрати іншого члена сім'ї.
Не думай, що я не помітив,
що поки мою сестру викрадали…
ти кудись зник.
- На що ви натякаєте? - Поки ні на що.
Але мабуть, скоро зможу.
Я не вбивця, що вирізає лілії.
Ясно.
Можеш іти.
Але стережися.
Я тебе спіймаю.
Зарко.
Сер.
Я маю завдання для тебе.
Мамо!
Мамо! Гальмуй!
У неї все під контролем.
О боже!
Схоже, вона чимось стурбована.
Вона нічого не сказала мені, але я знаю, що щось не так.
- Я про це подбаю. Не хвилюйтеся. - Так, будь ласка.
- А тоді пізніше, ти… - Пізніше?
- Так. - Пізніше?
Пізніше можеш мені про це розповісти.
О боже, мем. Не ставте мене в незручне становище.
- Як у старі добрі часи. - Юна леді не розповідає мені нічого.
Не торкайся свого вуха. Ти брешеш.
І я не люблю бренді з вичавок. Годі тобі, Гекторе!
Надзвичайна робота.
Що ти тут робиш?
Я припускав, що ти десь працюєш.
Але, признаюся, я не очікував таких декорацій.
У тебе сотні речових доказів.
Діаграми, мапи, малюнки, фото…
Гідна донька великого Кіроґи.
Гекторе.
Неймовірно, наскільки ви схожі.
Я намагався досягнути його рівня все своє життя.
Глянь, що ти зробила за півтора місяця.
У тебе дар до розслідувань.
Тато мав рацію.
А ти, Гекторе?
Ідеальний і вірний супутник.
Де був би Шерлок без свого Вотсона?
Що ти хочеш сказати, Артуро?
Я хочу, щоб ти офіційно долучилася до справи.
Що?
Ви ризикували своїм життям.
Що ще треба від поліцейського?
Ти жартуєш?
Працюй за лаштунками, як і раніше.
Але тепер під моїм захистом і наглядом.
Це не смішно.
Знаю, ти хочеш, щоб я не втручалася.
Ні, Марино, ти помиляєшся.
Після того, що ми пережили, я зрозумів...
Я не хочу втратити нагоду сказати, як сильно я захоплююся тобою.
Усе це змусило задуматися і мене, Артуро.
І?
Марино, можливо, я зарано підняв цю тему…
у перший день твого повернення додому.
Подумай про це.
- Гарного дня, Гекторе. - Сер.
Ви справді хочете здатися?
Вибач, Гекторе, мені треба розвіятися.
Руки вгору, бо стрілятиму!
Давай, Марино!
Давай, Марино, швидше!
Один, два, три, давай. Ну ж бо, швидше!
Уперед, до глечиків! Один, два, три, чотири, п'ять.
Добре, Марино! Сюди!
Ну ж бо, до вибуху бомби залишилося п'ять секунд.
Три, два, один.
За твої зразкові та надзвичайні дії,
сміливість, вправність та ефективність
у твоїх обов'язках,
ти нагороджуєшся медаллю «За заслуги в поліції» з червоною стрічкою.
Ми віримо, що з цієї миті вона завжди буде з тобою
на знак твоєї гордості та гордості цієї інституції.
Потримайте це.
Боже милий! Що у вас там?
Саме тому я тут. Щоб менше компрометувати вас.
Але…
О боже.
Гекторе!
Юна леді вела слідство тривалий час,
і їй лише потрібен поштовх, щоб побороти страх.
Можете сказати, що ми тут робимо?
Оскільки полотна завжди було дорогими,
багато художників використовують старі…
малюючи поверх них нові роботи.
Який стосунок це має до вбивці з ліліями?
Ми ще не знаємо.
Вийміть пристрій із валізки, будь ласка.
Але ми знаємо, що вбивця був на вечірці Марго…
що підтверджує, що вона досі жива,
і, можливо, підпис на цій картині приведе нас до неї.
Дякую.
Я не бачу підпису.
Це ще один із чудових винаходів міс Марини.
Обережно спрямуйте його вниз.
- Ось. - «А… Ара…»
«Ара… Араухо».
- «Леополь…» - Леополь?
«До».
- «Леопольдо Араухо». - «Леопольдо Араухо».
Ви його знаєте?
Звідки мені його знати?
Ми пошукаємо майстерню цього художника.
І якщо він працює на замовлення, це не буде складно.
Леопольдо приведе нас до неї.
Леопольдо…
Піду провідаю Марину.
- Дуже дякую за вашу поміч! - Що?
Мосьє! Як працює цей пристрій?
- Невже ти діяв без мого відома? - Мабуть, це вплив тих фільмів.
Ви відпочивали.
Я не хотів турбувати вас, поки не знайду щось переконливе.
Ти когось мені нагадуєш.
Я зімітував усе, окрім краси.
Дякую, Гекторе.
Ви сильна жінка. Я не дозволю вам здатися.
- Як ти сказав його звали? - Араухо.
Містере Араухо?
Містере Араухо!
Ти справді сам-один пішов у Дім Води?
Ти не перестаєш мене дивувати.
Ми не можемо йти далі. Це…
- Проникнення зі зломом, так. - Так.
Містере Леопольдо?
Агов!
Коти і котяча шерсть.
Тут усюди лежать костюми.
Дивіться, міс.
А що, як убивця прикидався поліцейським?
Можливо.
Що це?
Це жінки з Дому Води.
Думаю, ми знайшли вбивцю.
Ненавиджу цих створінь.
Це розклад руху поїздів. Мабуть, він утік.
Так, але на якому?
Можливо, він записав його тут.
Потримаєш?
Іди сюди.
Я сказав Пабло, що лише така голівка, як у вас…
Що? Ти був із Пабло?
Шістнадцять, 45 і 150.
Думаю, 16 і 45 – це час,
а 150…
- Коли ти бачився з Пабло? - Це…
Нам треба бігти на вокзал, бо ми спізнимося,
дивіться,
рейс до Кантабрії рушає о 16:45,
ціна квитка – 150 песет.
У нас лише 25 хвилин. Ходімо.
Якщо це сьогоднішня газета, ми знайдемо його там.
Уперед!
- Біжи, Гекторе! - Зачекайте на мене!
Вибачте!
Злочин за злочином. Я молюся, щоб нас ніколи не заарештували.
Це лише квиток на поїзд.
Я б заплатила. Але касир сказав: «Розпродано».
Але ці квитки на чужі імена. Нас спіймають.
- Не можу повірити. - У нас квитки для пари.
- З твариною… - Пабло?
Клянуся, я нічого не знав.
- Що ви тут робите? - Це пастка?
Я не очікував побачити вас тут.
- Він стежить за нами. - Що?
Це божевілля. Чому б мені…
- Твій брат сказав пильнувати Кастаньйо. - Він у поїзді?
- Тихо! - Кастаньйо на цьому рейсі?
Так. Я втратив його на платформі, тож шукаю в поїзді.
Я знаю, що він сів на нього.
Мабуть, хоче поговорити з Леопольдо.
- Арау… - Хо? Леопольдо?
Він у цьому поїзді?
Це не може бути збігом, що вони обоє на цьому рейсі.
Що відбувається?
Твій новий друг може розповісти.
Квитки. Маєш квитки?
- Ні. Яка тепер різниця? - Різниця є, любий.
Квитки, будь ласка.
Звичайно, сер. Одну хвилинку. Вибачте.
Так.
Ось.
Містер Ніканор Буендіа, його дружина і…
І Пепі?
«Пепі» тобто «Пепіто»?
Якби я був Пепітою, то носив би сукню, чи не так?
Тут написано, що ви тварина.
Що? Ні, не може бути. Це якась помилка.
Цей джентльмен не дуже витончений, але назвати його собакою чи кішкою…
Це неможливо.
Пройдіть за мною до вашого купе.
Тоді я проведу Пепі до вантажного вагону.
- Дякую. - Дякую.
Собака? Кіт?
Я могла назвати тебе чимось гіршим. Шкідник? Зрадник?
- Це ваше купе. - Чудово.
- А для вашого… - Ні, не хвилюйтеся.
Просто скажіть нам, де воно.
Хай краще він допоможе нам розташуватися.
Три вагони після ресторану і два вагони після…
- Домашні тварини. Зрозуміло. - Дякую.
Бувайте.
- Треба було залишитися з місіс Асунсьйон. - Це мені треба сердитися, не тобі.
Як нам це спланувати? По-перше, треба сказати Артуро.
- Ти маєш пильнувати Кастаньйо. - Так.
То займися цим, ми пошукаємо художника.
Ні…
- Марино! - Як ми впізнаємо Леопольдо Араухо?
Ми гадки не маємо, як він виглядає.
Ми щось придумаємо.
Ви щось помітили?
Я бачу, що у вас дві доньки.
І проблеми зі спиною.
Зі спиною?
Із нею все гаразд.
Ми спіймаємо шахрайку, яка може нам допомогти.
А ваші ноги?
- Мої ноги, так. - Звичайно, це я і мала на увазі.
Ноги – це продовження спини.
Це частина цілого.
Унизу й угорі, всередині й зовні.
У неї надзвичайна координація.
Я востаннє бачив щось подібне в зоопарку.
Вона буде дуже корисною для нас.
Завдяки її фізичним здібностям?
Ні, її екстрасенсорним здібностям.
Вибачте, що таке?
Що ви робите?
Можете поворожити?
Так, звичайно.
Я бачу, що у вас із чоловіком усе буде дуже добре.
Ви будете щасливі.
Що ж, це поганий початок.
Ти маєш рацію, Гекторе.
Краще я поворожу їй.
Що ви робите, міс?
Будь ласка.
Ого! Бачу, у вас дуже довга лінія життя.
Майже така довга, як ваші руки.
Також я бачу у вашому майбутньому високого, вродливого чоловіка…
в поліцейській формі.
Міс, будь ласка.
Послухайте, у мене троє дітей.
- Хвора мати і… - Й одноокий кульгавий пес.
Яка погана фортуна в тієї, що бачить майбутнє.
- Так прикро. - Але не хвилюйтеся…
Ми нікому не скажемо,
якщо ви повернете жінці гаманець.
Які ви ґречні, дуже вам дякую, міс.
Хай Бог пошле вам багато діточок.
Я маю побачити.
Перепрошую, ви це впустили.
Це ж треба!
Дуже дякую. О боже.
На щастя, чесні люди ще не перевелися. Дуже дякую.
Що ти ще хочеш, дівчино?
- Ти маєш зробити нам послугу. - Послугу?
Послуги коштують гроші.
Добре, що ми тут бачимо?
Справи у вас підуть добре.
Будьте здорові й не куріть стільки.
Подивимося, хто ще тут. Хто хоче дізнатися своє майбутнє?
- Вона не поспішає. - Так.
Вона стільки базікає.
Хто ще?
Гляньте на цього пана.
Дайте руку. Я загляну у ваше майбутнє.
Довіртесь мені.
Хай вас Бог береже.
Нічого, дорогенька.
Я подивилася на руки всіх чоловіків у третьому класі, плям від фарби немає.
Тож я виконала своє завдання.
Зачекай. Що це за висипка?
Це алергія. У когось, певно, є кішка.
Кішка?
У будинку Леопольдо було повно котячої шерсті.
Точно.
Коли ти відчула свербіння?
Ви обоє диваки, ви в курсі?
Вона сказала, що це він.
Хіба нам не краще розшукати Пабло?
Я не спускатиму з нього очей.
Я лише кажу, що ми трохи виділяємося.
Навіть як на тварину.
Не дай йому втекти.
Перепрошую. Обережно.
Уперед, Гекторе.
Вибачте!
Перепрошую.
- Я не можу ніде знайти Кастаньйо. - Ми знайшли Леопольдо.
Він тікає! Побігли!
Міс, обережно!
Пабло!
Леопольдо!
Марино!
Марино, повернися!
Треба пройти зсередини.
Марино!
- Допоможіть! - Марино!
- Треба відчинити двері! - Рятуйте!
Рятуйте!
Він зараз упаде. Треба його вхопити.
- Тягніть! - Зачекай!
Тунель!
Я така втомлена.
- Ще один келишок. - Ні.
- Сьогодні – так. - Ні… Ну, добре.
Ось так.
Французьке шампанське, яке леді дуже любить.
Гаразд.
Добре.
О боже…
Чому ти лише граєшся зі своєю сигаретою весь день?
Гарне запитання.
Я люблю курити. Але не повинен.
У мене була астма в дитинстві,
і після багатьох років без нападів я отримав майже смертельний.
Усе через куріння.
Тобто в тебе стокгольмський синдром.
Так, щось таке.
Її запах…
І відчуття диму, що виривається крізь губи…
Так романтично!
А ти…
З тобою все стає веселішим.
Більш… стимулюючим.
Я маю на увазі…
Захопливим. Від «захоплення».
Я хотів сказати «захопливим».
Я не хотів… Ну, проїхали.
Мені слід повернутися.
Гаразд, так, звичайно.
Добре.
- Вибач. - Вибач.
- Вибач. Можна… - Так. Будь ласка, міс.
Так його, волоцюго!
Вестерн?
- Я люблю вестерни. - Як тато.
Як він?
Дихає.
Ти нікуди не підеш!
Ти заплатиш за всі злочини, які ти скоїв.
Я нікого не вбивав.
Я Марина Кіроґа, сестра інспектора. Гектор Хуґо – мій партнер,
нещодавно нагороджений за арешт твого спільника.
Ви двоє…
Ми не дозволимо тобі й далі вбивати жінок із Дому Води.
- Тебе заарештовано. - Я не вбивця. Я брат Марго.
Що?
Я намагаюся захистити її.
- Чому ти тікав від нас? - За мною стежать. Я не знаю хто.
Хтось проник у мою майстерню вранці
в пошуках Марго, знайшов листи від неї і тепер знає, де її шукати.
Я мушу її попередити. Вона в небезпеці.
Ми допоможемо тобі.
Вибач.
Він тут, у поїзді. Він стежить за мною.
Якщо він знайде її раніше за нас, їй кінець.
Не хвилюйся, ми знайдемо її.
Думаю, нам краще розділитися.
Вони нас не шукають.
- А як же Пабло? - У нас нема часу.
- Будь обережний. - Чекатиму вас біля лісопильні.
Побачимося там.
Це може бути будь-хто.
Леопольдо.
З дороги!
Покличте лікаря!
Перепрошую. Вибачте.
Нам треба випередити його.
ПРИВАТНА СПРАВА СЕРІЯ 6: ОСТАННІЙ ПОЇЗД
Переклад субтитрів: Роман Захарчук
Творчий керівник Юрій Лаховський