UN ASSUMPTE PRIVAT
Em sap greu, Héctor, hi hem d'arribar abans que ell.
No es preocupi, som un equip.
-N'està segura, que és aquesta? -No hi ha cap més casa, per aquí.
En Leopoldo va esmentar la serradora.
Marxem! Aquesta dona és boja!
-El mocador! -Què?
Treu el mocador!
Fora de la meva propietat!
Ens envia el teu germà!
-Fora! -No disparis, si us plau!
Què vols?
El teu germà ens envia per protegir-te, estàs en perill!
Apropa't.
Tu no! Queda't allà.
No em fio dels homes.
Jo d'ella tampoc.
D'acord.
D'acord, però promet que no dispararàs.
Només volem ajudar-te.
Si us plau, no disparis.
On és el meu germà?
Margó, el teu germà volia avisar-te que...
Héctor?
-Això no m'agrada gens. -Ni a mi.
Compte!
-Estic en perill! -L'Héctor també!
Héctor!
Héctor.
Vinga, aixeca't. Anem.
Les finestretes!
No m'ho puc creure.
Verge santa!
-No arrenca! -Arrenca el cotxe!
-Anem. -Arrenca.
Això no m'agrada gens.
Vinga!
Ajuda!
Ajudeu-me.
Obriu la porta!
-En Castaño. -Qui?
-Un policia. -Està bé?
-Si! -No!
No! Podria ser el responsable dels crims de la Casa de l'Aigua.
Senyoreta, es troba bé?
Té.
Senyoreta!
-Obre la porta. -Què?
-Obre la porta! -Senyoreta!
Un moment!
-Sí? -Margó.
Ens coneixem?
-Sabia que series aquí. -Ah, sí?
Vam veure la màscara clarament, tenia forma demoníaca.
-Una màscara? -Amb forma demoníaca.
Horrorosa.
Una màscara amb expressió demoníaca, em senten?
Tothom a buscar la màscara!
Què més recorda?
Quan érem al cotxe,
va trencar el vidre amb un ganivet enorme.
Mai em va agradar.
Et vaig oferir treballar en equip,
l'oportunitat d'estar al meu costat…
I m'has traït.
-I la puta? -Així parles d'una víctima?
Es diu Margó.
Ets la nova representant del col·lectiu?
Si és necessari.
-Parlo seriosament. -I jo.
No t'ho diré si no garanteixes la seva protecció.
De què parles? Hem detingut el culpable.
Ja, però l'assassí és policia, així que deus entendre…
que és un assumpte delicat.
Vull protecció per la Margó.
Agents, surtin de la cabana. Vull estar a soles amb ma germana.
Sí, senyor. Tothom fora.
Sortim fora.
Què és el que vols?
Treure-la d'aquí d'amagat i buscar-li un lloc segur.
És aquí? On?
No puc donar-li un pis franc sense explicacions.
"Protegir sempre el dèbil", recordes?
-No soc el pare. -Això ja ho sé.
I tu tampoc.
Molt bé.
Si no disposes d'un pis franc...
-Veig que entres en raó. -...ens l'enduem a casa.
Què?
Ningú sabrà que és amb mi mentre tu mires com protegir-la.
És una bogeria. Com vols dur-la amb la mare?
Senyor!
Senyor. No he pogut venir abans.
On era, Zarco? Fa dues hores que hi som.
Hauria d'arribar el primer.
He tingut un problema amb el cotxe.
-Un problema? -Sí.
Desallotgi l'entrada de l'habitatge. Que tots continuïn rastrejant el bosc.
He de treure algú sense que ens vegin.
-Bravo. -Sí, senyor.
Cabanillas, vine.
Només fins que li trobi un altre lloc.
Agafa les teves coses.
-No has obert la boca... -Qui xerra, paga.
-És una endevinalla? -No ho sé. Digues-m'ho tu.
No sé què passa, però no m'agrada.
A mi tampoc.
Sé que no em coneixes, però dirigeixo aquest cas.
-Tècnicament... -Tècnicament, també.
No permetré que et passi res.
-La vida m'ha fet desconfiada. -La vida és sàvia.
Però no ens coneixies fins ara.
Trobarem l'assassí de la Flor de Lis.
Per aquí. Si us plau.
-Es quedarà aquí? -Sí.
-Aparentment. -No.
-Què? -El meu germà vindrà a buscar-la.
No sé què et ronda pel cap,
-però soc el de sempre. -Això no significa res.
-Com? -Res.
No es preocupi, senyor Pablo. Són moltes hores sense dormir.
-Deu ser això, sí. -Gràcies.
Si necessiteu qualsevol cosa, ja saps on trobar-me.
Soc en Pablo...
És clar.
Adeu.
No me'n refio, d'ell.
Era al tren, però ha arribat l'últim.
Es veu que ha tingut un problema amb el cotxe al bosc, res més.
I la Margó?
Margó?
-Déu meu. -Héctor, hi ha una captaire!
És una amiga de la senyoreta Marina, del conservatori.
Del conservatori de música de la reina Cristina?
En persona.
Però Marina! Com no m'avises que vindries amb una amiga?
Us hauria rebut d'una altra manera! Mira com vaig!
Perdona per allò d'abans, t'he vist així i...
Dissimula.
No es preocupi, és...
Una disfressa, oi?
Sí, és del vestuari d'una funció que estem assajant.
Ah, ja teniu vestuari i tot.
Soc la mare de la Marina, Asunción Biempica.
Fa anys que la intento convèncer que reprengui la música de cambra.
M'hauria imaginat qualsevol cosa menys això.
Com et dius?
Puri.
-Purificación. -Purificación, que bonic.
Mare...
La Puri ve d'un viatge molt llarg.
Fa anys que viu a Santander, per això no la coneixes.
Crec que vol anar a la seva habitació a descansar, oi que sí?
Ho entenc, però demà serà la nostra convidada
a la festa de la marquesa.
-Demà? -Sí, com cada any.
I si voleu, podeu amenitzar la vetllada amb un duet musical.
-Amb el seu permís. -Puri, vine a veure l'habitació.
-Encantada. -Encantada, Puri.
Això és una bogeria.
Demà trucaré a l'Arturo perquè marxis amb ell.
-Diré que has tingut una emergència... -Per què?
Fins fa res, el més segur era quedar-me.
Sí, però no pots anar a la festa. No saps com és això.
La gent parla dels convidats. Preguntaran per tu.
Marina, estic acostumada a aquests ambients.
Sabré comportar-me.
Potser podria portar un dels seus conjunts.
Eh?
Seria perfecte.
D'acord. Et buscaré alguna cosa.
Ja li he trobat un modelet.
Espero que cap convidat fos client de la Casa de l'Aigua.
El problema el tindran ells amb les seves dones i mares.
Vist així...
-Què saps...? -Sra. Asunción, què hi fa, aquí?
Pensava que estava dormint.
-Dormir? Com vols que dormi? -Bé, jo acostumo a fer-ho.
Em deus informació de la Marina. Des d'ahir que estic amb l'ai al cor.
-Què t'ha dit? -Res, no sé res.
-I per què vols tocar-te l'orella? -Me l'hauré de tallar.
-Vas dir que te n'ocupaves. -Sí. Miri, ha portat una amiga
i demà a primera hora he d'anar a la tintoreria.
O a la parròquia, perquè, mare meva...
Digues, Héctor, quina és l'obra que estan preparant?
Qui sap?
Tu ho hauries de saber, Héctor.
Perquè estem rodejats de misteris.
-M'amagues alguna cosa? -Jo?
Sí, tu! Sempre amb tan bon ull, ho sabies tot! I ara, de sobte...
Deuen ser els anys.
Bona nit, senyora.
No crec que sigui això!
Bona nit.
Que descansis, Héctor.
Ni un comentari als passadissos.
-Preparin la sala d'interrogatoris. -Ara?
Els delictes no es cometen de 10:00 a 12:00.
Entesos, senyor.
I si algú filtra la detenció a la premsa,
els suspendrem a tots fins que trobem el responsable.
Ja han sentit al comissari.
Vull en Castaño a la sala d'interrogatoris.
Ja ho faig jo, tranquils.
Senyor?
Hauries de seure.
S'ho deu passar bé, oi?
Cabanillas, tregui-li les manilles.
Tota la vida buscant desempallegar-se de mi
i jo l'hi he posat en safata al final, eh?
Cap notícia és pitjor per la comissaria
que un dels seus sigui un assassí.
No tinc relació amb els crims de la Casa de l'Aigua.
Saben que eres client assidu.
Eres al mateix tren que l'assassí
i vas ser el primer a arribar a la cabana.
-Res a dir? -La Marina hi va arribar abans.
Vols dir que l'assassí és ella?
Vull dir que tenia clar que només ella trobaria l'assassí,
així que la vaig seguir.
I per què no vas ajudar quan la van atacar?
Perquè els havia perdut la pista.
Era fosc i hi havia la boira, sort que van cridar.
Llavors vaig poder anar a ajudar-los.
Confessa, Castaño.
Per què ho vas fer? Confessa.
Per què vas atacar aquelles dones?
Si hagués anat al llit amb alguna d'elles,
entendria per què mai els podria posar la mà al damunt.
-Ets un miserable. -Tranquil, Arturo.
Només parlo de sexe, res més.
De donar i rebre plaer.
Però, és clar, quant fa que no ho fa amb la seva dona?
Si em tornes a faltar al respecte, et podriràs a la presó,
siguis responsable d'aquesta carnisseria o no.
Al calabós.
Senyor.
Hem acabat per avui.
Si em permet...
Inspector.
Jo no soc l'assassí de la Flor de Lis.
Vigili la gent que l'envolta.
Puc?
S'ha vestit sola?
No puc deixar de pensar en això d'en Castaño. I si és innocent?
És un home atractiu i seductor, però és un criminal.
-Pari de donar-hi voltes. -No. Pensa-hi.
És el boc expiatori perfecte.
En Castaño era client de la casa blava i policia.
I els seus gustos sexuals farien que pensessis...
Que és l'assassí.
Però no ho és.
Pensa-hi. Mira.
En Castaño fa una festa a casa seva i em convida per fer de la Margó.
Però...
si estic viva, és perquè al bosc, quan m'anava a matar,
em va caure la màscara i es va adonar que no era la Margó.
Si fos l'assassí, m'hauria tornat a posar la màscara
i hauria continuat amb la fantasia eròtica que soc la Margó.
-No és una mala teoria. -No tinc cap dubte.
Potser la Margó ens podria explicar alguna cosa sobre això.
Potser.
Hauríem de parlar amb ella.
I després hauríem d'interrogar en Castaño.
Es pot?
-Sí. -Bon dia.
Bon dia.
Per què esmorzar qualsevol cosa quan es pot viure d'una altra manera?
-Ha descansat? -Això és per mi?
Margó, sé que tot això t'és molt difícil,
però per trobar l'assassí, hem de saber algunes coses.
-Creia que l'havíeu detingut ahir. -Sí, l'inspector Castaño és sospitós.
Però estic convençuda que l'assassí encara és lliure.
Necessito conèixer alguns detalls. Vivíeu amenaçades?
Hi havia algun assumpte pendent que hàgim de saber?
Sí, per poder ajudar-la, necessitem conèixer la seva vida.
Mai vaig tenir una relació personal amb els clients.
Ni amb les meves companyes.
I qui era la Senyora Emilia?
Era la mestressa de la Casa de l'Aigua.
Ens va treure del carrer i ens va criar com les seves filles.
I ens va convertir en amants úniques.
Cadascuna tenia un art,
per seduir, per estimar,
per enganyar.
Ens podries explicar més detalls vostres?
La Carmen era la més gran. Era acròbata i contorsionista.
Tornava bojos els homes.
L'Ángela...
era un encant.
I era salvatge al llit.
La Manoli, dominant.
I la Julia era la bellesa exòtica.
Sí que va dirigir el negoci al detall.
Així era la Senyora Emilia.
Una dona de negocis.
Els diners per damunt de tot. Fins i tot de nosaltres.
Saps que les teves companyes i la Senyora Emilia ja no hi són?
I el teu germà...
El meu germà què?
Tampoc.
Héctor, no apaguis el motor.
Alto! Qui hi ha?
Pablo, soc jo!
M'has espantat.
Tu m'has espantat a mi! Què hi fas, aquí?
Ajuda'm.
-Vinc a veure en Castaño. -Sí, molt bé.
Entres d'amagat i aquí no ha passat res.
Que ha passat res? A banda de l'estrip a la màniga.
Què?
-Estira. -Com?
No deus voler que vagi amb aquesta fila.
De debò...
De debò, no...
Heu detingut en Castaño i ens hem equivocat de policia.
Què? Marina…
Marina, les proves apunten a ell. Vas deixar que se l'emportessin.
Sí. Però també m'he adonat
que no concorda amb el meu segrest.
Per això et volia veure. Necessito que m'ajudis, serà un moment.
I si no ho fas,
-pensaré que amagues alguna cosa. -Això és molt baix.
Allò del cotxe costa de creure i vas arribar l'últim a la cabana.
D'acord. Però serà breu.
-I no et deixaré sola. -Perfecte, així vigiles.
-Les cel·les són a l'esquerra. -M'he criat aquí.
Tens deu minuts.
-No en necessito més. -Vigilaré per si ve algú.
Veus com era bona idea?
Ets conscient que torno a arriscar la meva feina per tu?
Com seria la vida sense una mica de perill?
Que pel·liculera que ets.
Al fons.
Silenci!
És prou intel·ligent per saber que s'ha equivocat.
Cert.
I ve a ajudar-me.
Vinc perquè em digui la veritat.
Vinga, Castaño.
Si ve algú, hauré de marxar.
I haurà perdut l'única oportunitat que té de sortir d'aquí.
Vull una cigarreta.
-Ara? -Sí.
Un momentet.
-Què? -El teu tabac.
-El meu tabac? -Que me'l donis!
-El meu? -A tu tant te fa, si no fumes.
-Per què? -Dona'm una cigarreta! És important!
Abaixa la veu.
No puc avançar. En Castaño en vol una.
En Castaño?
Una cigarreta per en Castaño.
-Vinga! -Ara.
-Té. -Gràcies.
Que vagi de gust. De res.
Gràcies.
Quants anys té això?
Castaño, per sortir d'aquí, m'ho haurà d'explicar tot.
Jo completaré la seva investigació.
Tota una Quiroga, sí, senyor.
No vaig treballar amb el seu pare, però sí amb el seu avi.
Va ser el meu mentor a l'acadèmia.
El meu avi?
Era com un pare per mi.
Però després tot es va complicar.
Què vol dir?
Em traurà d'aquí?
La veritat és que no sé com.
On és la Margó?
Amb mi. No es preocupi, no està en perill.
Sempre està en perill. I si és amb vostè, les dues ho estan.
Doncs digui: com puc avançar amb la investigació?
Ningú coneixia la identitat d'una de les noies de la Casa de l'Aigua.
Jo l'estava investigant.
-De qui parla? -De la Manoli.
Té la família a la Meira.
Que no se li acudeixi anar-hi tota sola. És un lloc perillós.
La seva germana és l'única que ens pot ajudar.
Marina!
Ningú és qui sembla en aquesta comissaria.
Vigili el que passi al seu voltant.
Marina.
Hem de marxar.
Ningú.
Vinga, si us plau, anem.
-Què t'ha dit? -Que ningú és qui sembla.
-Quina revelació. -Quins detalls té?
És l'Arturo! Vine. L'Arturo.
On són?
Entra aquí. Vinga.
-És un armari! -És el que hi ha!
Senyor comissari, diuen que estava parlant amb algú.
I no m'han avisat de seguida?
Em sap greu, comissari. Me n'acaben d'informar.
Anem.
Vinga!
Gràcies.
Tot bé?
-Anem a la Meira. -Què?
Digues-me que no has dut la roba de la Margó a la tintoreria.
De debò. Crec que el meu germà protegeix algú.
Això són acusacions molt greus.
I si el van ascendir pel seu silenci?
Per l'amor de Déu, vostès venen d'una estirp de comissaris.
-No és estrany que el senyor Arturo... -No ens podem encegar.
I es pot saber per què pensa en tot això?
Hem de desconfiar de tot el que ens envolta. Això ha dit.
Sé que parla d'alguna cosa específica. I aquesta cosa podria ser qualsevol.
-Sembla que ho hàgim planejat. -Sí.
Les sabates també em van bé.
Són una mica velles.
Sí, i no són massa còmodes.
Deu ser aquella.
Recorda: la Manoli era una amiga d'infància i tu ets el meu tiet.
Hola. Busquem la germana de la Manoli.
Paco!
Hola.
Què hi feu, aquí?
Em dic Paquita i aquest és el meu tiet Bartolo.
Abans vivíem a la Meira
i de petita era amiga de la Manoli.
No us recordo del barri.
Ni a tu ni al Bartolo.
Potser podríem tornar en un altre moment...
Volem trobar el responsable de la mort de la Manoli.
I necessitem la seva col·laboració.
No trobareu cap col·laboració aquí.
Sé que tenien una relació complicada, però la mort d'una filla…
-Qui t'has cregut que ets? -És que...
La Manoli va rebre el que mereixia.
Va embrutar el llinatge de la família treballant en aquell bordell.
-No... -Mata-la.
Què?
Ja m'has sentit! Trenca-li el coll.
No puc, senyoreta! No puc.
Qualsevol d'aquí l'hauria matat d'una mossegada.
Qui dimonis sou? I què heu vingut a fer?
Només volem trobar l'assassí de la Manoli. De debò.
Marxeu d'aquí. Fora.
-Fora d'aquí! -Sí. Anem.
Hem estat a punt de morir.
No podem anar a llocs perillosos.
No podem anar de conqueridors pel món.
Parlem d'un assassí.
-Tot el que el rodeja és perillós! -Per aquí. Anem.
-Què? -No ho sé.
L'espero aquí.
Tingui.
Soc la Rai, la germana de la Manoli.
Vaig rebre això abans de la seva mort.
Només es relacionava amb mi. Ja ha vist el meu pare.
Vull que es faci justícia.
"Estimada Rai, tornaré per treure't d'allà.
"He descobert qui és un client important
"i amb el preu del meu silenci
"podrem marxar juntes."
Ella no es mereixia aquell final.
Gràcies, Rai.
-Compte. -Vine.
Un xantatge! La va matar per un xantatge.
Crec que tenim alguna cosa més.
Una nova pista.
En una altra vida devies ser un gran policia.
-Llàstima que no en sigui conscient. -Va, no perdem el temps.
Amb compte, hi podria haver algú.
Doncs diem que ens hem equivocat.
-Mira. -La Manoli vivia amb algú més.
Si poguéssim trobar alguna foto...
"Plorava als meus braços vestida de negre.
"Sentia el batec del seu cor.
"Cobrint-li el coll, els rínxols castanys.
"Tremolant de por i d'amor."
Déu meu.
Héctor. Vine, mira això.
Mon Dieu!
Quina carnisseria.
Miri aquí, senyoreta. Miri.
Sembla una petjada. Algú va trepitjar la sang quan era fresca.
A veure.
Ha vist el detall de la petjada?
-Sembla de dona. -Posi el seu peu al damunt.
Margó!
La Margó va ser aquí el dia de la mort de la Manoli!
Ens va mentir!
Mon Dieu.
-La marquesa! -Això és insalvable.
Ja ho veurem. Bona tarda.
Hola!
Benvinguts!
Encantada de veure'ls.
Benvinguts. Hola!
Hola, bona nit.
-Hola! -Marquesa, felicitats.
Mare.
-Marina Quiroga... -Marina, com...?
Estàs molt canviada.
Sí, s'ha vestit per la funció.
-La funció? -Sí.
I la Puri?
-Això, i la Puri? -On és la Puri?
Li agrada la interpretació?
És molt útil per aquest tipus d'actes.
Si em disculpen, vaig a buscar la meva amiga.
Marina!
Si us plau, Héctor, que es canviï.
És clar.
Esperi. Hauria de canviar-se.
Estem a una missió, no a l'òpera de Viena.
És allà.
Amb en Roberto Louzán López de Zúñiga.
-Puri. Perdona. -Marina.
Deixa que...
-Què fas amb la meva roba? -El duc de Sotomayor.
-Senyoreta Marina. Quant de temps. -I que breu.
-Podem parlar un moment, Puri? -Estava gaudint de...
Venim del número 55 del carrer Toledo.
-És hora de... -Disculpeu,
però he d'anar al tocador.
Marina.
Recorda la festa de l'any passat?
-Després parlem, gràcies. -Marina!
Disculpi.
Perdó.
Passo. Perdó.
-Deixin pas. Perdó! -Perdoni!
Deixi'm passar. Perdó!
-Perdó! -Disculpi!
-Perdó! -Perdó!
Que ningú es mogui, policia!
La captaire té una pistola!
Deixi'm anar! Faci el favor!
Quina funció és aquesta, Marina? On és la Marina?
Deixi-la anar!
-Que bonic! -Mira que bonic.
La Margó! Allà hi ha la Margó!
A la cuina!
M'encanta!
Margó! No facis ximpleries.
Deixa la pistola o la mato.
Entesos.
Mira.
Ja està.
Deixeu-me marxar i no li passarà res.
Escolta. No et passarà res a tu, si ens dius per què fuges.
Tens res a veure amb la mort de la Manoli?
Només volem ajudar-te.
Ja hem demostrat que et fem costat.
Per què ens vas mentir? Per què eres allà?
Si us plau, confia en nosaltres.
Som tot el que tens.
Margó...
Jo vaig matar l'amor de la meva vida.
La Manoli i jo ens estimàvem.
En secret.
Però la Manoli volia ser lliure.
Deia que a Amèrica tot era possible.
No sé qui era l'home a qui volia fer xantatge.
Però sé que va descobrir la identitat d'un client
i que li va demanar diners a canvi del seu silenci.
Van quedar a les 19:00 a casa.
Jo havia d'esperar al banc del davant,
per si em feia un senyal.
Perquè voldria dir que alguna cosa no anava bé
i havia d'anar a ajudar-la.
Però no hi vaig anar, perquè...
La Senyora Emilia em va trobar quan feia les maletes.
Quan vaig arribar a casa,
era estesa a terra,
envoltada de sang.
Jo la vaig matar.
La vaig deixar sola.
Va ser culpa meva. Jo la vaig matar.
El meu amor...
Tranquil·la. No et faran res.
Jo m'encarrego de tot.
Potser val més que la senyoreta no s'acosti a la policia.
Jo me n'ocupo.
I m'han pegat tan fort que he caigut escales avall.
A mi m'han arrencat el penjoll de perles del meu sogre.
La comtessa de Fefiñanes. Apunti-ho, agent.
Soc la culpable de l'altercat. Em pot detenir.
Senyoreta Quiroga.
Deixa de dir això o t'hauré de detenir.
És el que hauries de fer.
Ja saps que la meva fantasia em fa males passades.
Pots avisar a tothom que ja tens el culpable.
Fes fora la policia de casa meva.
No voldria pertorbar més la vida de la mare.
Està bé.
Ja està.
Avisaré els meus companys. Espera'm al primer cotxe.
Pablo!
Marxem d'aquí.
UN ASSUMPTE PRIVAT CAPÍTOL 6: L'ÚLTIMA NOIA
Subtítols: Adrián Medina Reigada
Supervisor creatiu: Roger Peña