‫רומן פרטי ‬
‫סליחה, הקטור, אבל אנחנו חייבים להגיע לשם לפניו.‬
‫אל תדאגי, אנחנו צוות.‬
‫- את בטוחה שזה המקום? - זה הבית היחיד בסביבה.‬
‫לאופולדו הזכיר את המנסרה ליד הנהר.‬
‫בואי נעוף מכאן! האישה הזו משוגעת!‬
‫- המטפחת! - מה?‬
‫תוציא את המטפחת!‬
‫תעופו מיד מהשטח שלי!‬
‫אחיך שלח אותנו!‬
‫- תעופו מכאן! - בבקשה אל תירי!‬
‫מה את רוצה?‬
‫אחיך שלח אותנו כדי להגן עלייך. את בסכנה!‬
‫תתקרבי.‬
‫לא אתה! אתה תישאר שם.‬
‫אני לא סומכת על גברים.‬
‫גם אני לא סומך עליה.‬
‫זה בסדר.‬
‫זה בסדר, אבל תבטיחי לי שלא תירי.‬
‫אנחנו רק רוצים לעזור לך.‬
‫בבקשה אל תירי.‬
‫איפה אחי?‬
‫מרגו, אחיך רצה להזהיר אותך לגבי...‬
‫הקטור?‬
‫- אני לא אוהבת את זה. - גם אני לא.‬
‫תיזהרי!‬
‫- אני בסכנה. - גם הקטור!‬
‫הקטור!‬
‫הקטור.‬
‫קדימה, קום. בוא נזוז.‬
‫החלונות!‬
‫אני לא מאמין.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫- זה לא מתניע! - תניעי את הרכב!‬
‫- קדימה. - תניעי את הרכב.‬
‫זה לא מוצא חן בעיניי.‬
‫נו כבר!‬
‫הצילו!‬
‫תעזרו לי!‬
‫תפתחו את הדלת!‬
‫- קסטניו. - מי?‬
‫- שוטר. - אתם בסדר?‬
‫- כן! - לא!‬
‫לא! ייתכן שהאיש הזה הוא האחראי לפשעים ב"בית המים".‬
‫גברתי, את בסדר?‬
‫קח.‬
‫גברתי!‬
‫- תפתחי את הדלת. - מה?‬
‫- תפתחי את הדלת! - גברתי!‬
‫רק רגע!‬
‫- אפשר לעזור? - מרגו.‬
‫אני מכירה אותך?‬
‫- ידעתי שאמצא אותך פה. - באמת?‬
‫ראינו את המסכה בבירור, אלו היו פנים של שטן.‬
‫- מסכה? - של פני שטן.‬
‫זה היה מחריד.‬
‫מסכה עם פנים של שטן. שמעתם אותי?‬
‫כולם להתחיל לחפש את המסכה!‬
‫מה עוד אתה זוכר?‬
‫כשהיינו במכונית,‬
‫הוא שבר את הזכוכית בסכין ענקית.‬
‫מעולם לא חיבבתי אותו.‬
‫הצעתי שנעבוד כצוות.‬
‫נתתי לך הזדמנות לעבוד איתי,‬
‫ובגדת בי.‬
‫- איפה הפרוצה? - איך אתה מעז לקרוא ככה לקורבן?‬
‫קוראים לה מרגו.‬
‫את הנציגה המשפטית החדשה של הקולקטיב?‬
‫אם יש צורך בכך.‬
‫- אני רציני. - גם אני.‬
‫לא אגלה לך איפה היא עד שתבטיח לי שתשמור עליה.‬
‫לשמור עליה? הרגע עצרנו את הפושע.‬
‫נכון, אבל מכיוון שהרוצח הוא שוטר,‬
‫מדובר בעניין רגיש.‬
‫אני רוצה הגנה בשביל מרגו.‬
‫שוטרים, צאו מהבקתה. תנו לי רגע לבד עם אחותי.‬
‫כן, אדוני. כולם החוצה.‬
‫בואו נצא החוצה.‬
‫מה את רוצה?‬
‫להעביר אותה לבית מסתור כשאף אחד לא רואה.‬
‫היא כאן? איפה היא?‬
‫אני לא יכול להכניס אותה לבית מסתור בלי שום הסבר.‬
‫"להגן על החלשים לפני הכול", זוכר?‬
‫- אני לא אבא. - כן, אני יודעת.‬
‫וגם את לא.‬
‫בסדר גמור.‬
‫אם לא תשיג לה בית מסתור...‬
‫- חזרת לחשוב בהיגיון. - ...ניקח אותה הביתה.‬
‫מה?‬
‫אף אחד לא ינחש שהיא איתי בזמן שתחפש דרך להגן עליה.‬
‫שטויות. איך ניקח אותה הביתה לאימא?‬
‫אדוני!‬
‫אדוני. באתי הכי מהר שיכולתי.‬
‫איפה היית, סארקו? עברו שעתיים.‬
‫היית אמור להיות כאן ראשון.‬
‫כן, היו לי בעיות במכונית.‬
‫- בעיות במכונית? - כן.‬
‫תפנה את רחבת הכניסה ותעשו חיפוש בצד השני של היער.‬
‫אני צריך להוציא מישהי מבלי שיראו אותה.‬
‫- כל הכבוד. - כמובן, אדוני.‬
‫קבניאס, בוא.‬
‫רק עד שאמצא מקום אחר לאכסן אותה.‬
‫תאספי את הדברים שלך.‬
‫- לא אמרת מילה... - אוזניים לכותל.‬
‫- זאת חידה? - לא יודעת. תגיד לי אתה.‬
‫אני לא מבין מה קורה, אבל אני לא אוהב את זה.‬
‫גם אני לא.‬
‫מרגו, את לא מכירה אותי, אבל אני הממונה בתיק הזה.‬
‫- טוב, טכנית... - גם טכנית.‬
‫אז אני לא אתן ששום דבר יקרה לך.‬
‫- החיים לימדו אותי לא לסמוך על איש. - החיים חכמים.‬
‫אבל לא הכרת אותנו עד היום.‬
‫אנחנו נמצא את רוצח ה"פלר דה ליס".‬
‫מכאן. בבקשה.‬
‫- היא תישאר כאן? - כן.‬
‫- כך נראה. - לא.‬
‫- מה? - אחי יבוא לאסוף אותה מאוחר יותר.‬
‫מרינה, אני לא יודע מה קרה,‬
‫- אבל אני עדיין אותו אדם. - ואין לזה שום משמעות.‬
‫- מה? - שום משמעות.‬
‫אל תדאג, מר פבלו. פשוט לא ישנו זמן רב.‬
‫- זה כנראה העניין. - תודה.‬
‫בכל מקרה, אם תצטרכי משהו, את יודעת איפה למצוא אותי.‬
‫אני פבלו, ה...‬
‫כמובן.‬
‫להתראות.‬
‫אני לא סומכת עליו.‬
‫הוא נסע איתנו ברכבת אבל הגיע לכאן אחרון.‬
‫הוא כנראה הסתבך עם הרכב ביער, זה הכול.‬
‫איפה מרגו?‬
‫מרגו?‬
‫- אלוהים. - הקטור, יש קבצנית בתוך הבית!‬
‫היא חברה של מרינה מהקונסרבטוריון.‬
‫מקונסרבטוריון המוזיקה המלכותי של המלכה כריסטינה?‬
‫בדיוק.‬
‫אבל מרינה! למה לא אמרת לי שהזמנת חברה?‬
‫הייתי לובשת משהו, מתוקה. תסתכלי עליי!‬
‫מצטערת על מה שקרה קודם, אבל כשאת נראית ככה...‬
‫תשתפי פעולה.‬
‫אל תדאגי, זאת...‬
‫זאת תחפושת, נכון?‬
‫כן, זאת תחפושת מהחזרות להופעה.‬
‫יש לכן תחפושות והכול עכשיו.‬
‫אני אימא של מרינה, אסונסיון ביאמפיקה.‬
‫במשך שנים ניסיתי לשכנע אותה לחזור לנגן מוזיקה קאמרית,‬
‫לא האמנתי שזה באמת יקרה.‬
‫מה שמך?‬
‫פורי.‬
‫- פוריפיקסיון. - פוריפיקסיון, זה יפהפה.‬
‫אימא...‬
‫פורי עברה מסע ארוך מאוד,‬
‫היא גרה בסנטנדר במשך שנים רבות, לכן את לא מכירה אותה.‬
‫אני חושבת שהיא תרצה ללכת לחדר ולנוח, נכון?‬
‫אני מבינה לחלוטין. אבל מחר תהיי האורחת שלנו‬
‫במסיבה של המרקיזה.‬
‫- מחר? - כן, כמו בכל שנה.‬
‫ואם תרצו, תוכלו להחיות את הערב בדואט.‬
‫- ברשותך. - פורי, אלווה אותך לחדר.‬
‫- נעים להכיר. - נעים להכיר, פורי.‬
‫זה מטורף.‬
‫אבקש מארטורו לאסוף אותך מחר בבוקר.‬
‫- אגיד שנאלצת ללכת... - למה? אני לא מבינה.‬
‫לפני רגע, המקום הבטוח ביותר בשבילי היה כאן.‬
‫כן, אבל את לא יכולה ללכת למסיבה. את לא יודעת איך זה יהיה.‬
‫כולם מרכלים על כולם. הם ישאלו עלייך.‬
‫מרינה, אני רגילה להתרועע במעגלים כאלה.‬
‫אני יודעת איך להתנהג.‬
‫אולי היא תוכל ללבוש בגד שלך.‬
‫מה?‬
‫זה יהיה מושלם.‬
‫בסדר. אני אמצא משהו שתוכלי ללבוש.‬
‫מצאתי תלבושת בשבילה.‬
‫אני מקווה שאף אחד מהאורחים לא היה לקוח ב"בית המים".‬
‫הם אלו שיסתבכו בצרות עם הנשים והאימהות שלהם.‬
‫כשאתה מציג את זה ככה...‬
‫- מה אתה... - גברת אסונסיון, מה את עושה כאן?‬
‫חשבתי שאת ישנה.‬
‫- איך אני יכולה לישון? - טוב, זה מה שאני עושה בדרך כלל.‬
‫אתה חייב לי מידע על מרינה. מאז אתמול אני מחכה.‬
‫- מה היא אמרה לך? - כלום, אני לא יודע שום דבר.‬
‫- למה אתה נוגע באוזן שלך? - יום אחד אני אכרות אותה.‬
‫- אמרת שתטפל בזה. - טיפלתי. תראי, היא הביאה חברה,‬
‫ומחר אני חייב ללכת לניקוי יבש.‬
‫או לכנסייה, כי...‬
‫ספר לי, הקטור, למה הן עושות חזרות?‬
‫מי יודע?‬
‫אתה אמור לדעת, הקטור.‬
‫אנחנו מוקפים בתעלומות!‬
‫- אתה מסתיר ממני משהו? - אני?‬
‫כן, אתה! תמיד היית חד אבחנה, והיית מספר לי הכול! ופתאום...‬
‫אני כנראה מזדקן.‬
‫ערב טוב, גברתי.‬
‫אני לא חושבת שזה העניין.‬
‫ערב טוב.‬
‫שינה ערבה, הקטור.‬
‫אל תגידו על כך מילה במסדרונות.‬
‫- תכינו את חדר החקירות. - בשעה כזאת?‬
‫פשעים לא מתבצעים בין 22:00 ל-24:00.‬
‫אין בעיה, אדוני.‬
‫ואם מישהו ידליף משהו על המעצר הזה לתקשורת,‬
‫כולכם תושעו עד שנמצא את האחראי.‬
‫שמעתם את רב הניצב.‬
‫תכניסו את קסטניו לחדר החקירות ברגע זה.‬
‫אעשה זאת בעצמי, אל תדאגו.‬
‫אדוני?‬
‫כדאי שתשב.‬
‫אתה נהנה מזה, נכון?‬
‫קבניאס, תוריד ממנו את האזיקים.‬
‫כל החיים ניסית להיפטר ממני,‬
‫ובסוף הגשתי לך את עצמי על מגש של כסף.‬
‫אין דבר גרוע יותר לתחנת המשטרה שלנו‬
‫מהעובדה שאחד מאנשיה הוא רוצח.‬
‫אין לי קשר לפשעים ב"בית המים".‬
‫כולם יודעים שאתה לקוח קבוע.‬
‫היית באותה הרכבת עם הרוצח,‬
‫והיית הראשון שהגיע לבקתה לאחר המתקפה.‬
‫- אתה לא מסכים? - מרינה הגיעה קודם.‬
‫אתה טוען שמרינה היא הרוצחת?‬
‫אני אומר שידעתי שמרינה היא היחידה שתמצא את הרוצח,‬
‫אז עקבתי אחריה.‬
‫למה לא עזרת לה כשהיא הותקפה במכונית?‬
‫כי איבדתי אותם.‬
‫היה חושך וערפל ולא מצאתי אותם‬
‫עד ששמעתי צעקות מכיוון הבקתה.‬
‫תתוודה, קסטניו.‬
‫למה עשית את זה? תתוודה.‬
‫למה תקפת את הנשים האלו?‬
‫אם היית מקיים איתן יחסי מין,‬
‫היית מבין מדוע בחיים לא הייתי מרים יד על אף אחת מהן.‬
‫- אתה אדם נאלח. - ארטורו, תירגע.‬
‫אני מדבר על מין, זה הכול.‬
‫לתת ולקבל עונג.‬
‫אבל מתי הייתה הפעם האחרונה שקיימת יחסי מין עם אשתך?‬
‫אם תזלזל בי שוב אני אוודא שתירקב בכלא,‬
‫בין אם אתה הפושע ובין אם לא.‬
‫קחו אותו לתא שלו.‬
‫אדוני.‬
‫סיימנו להיום.‬
‫אם יורשה לי...‬
‫הבלש.‬
‫אני לא רוצח ה"פלר דה ליס".‬
‫תפקח עיניים על האנשים סביבך.‬
‫פשעי הזמיר‬
‫אפשר להיכנס?‬
‫התלבשת בכוחות עצמך?‬
‫אני לא מפסיקה לחשוב על קסטניו. מה אם הוא חף מפשע?‬
‫האיש אומנם מושך ומפתה, אבל הוא פושע.‬
‫- תפסיקי לשבור את הראש. - לא, תחשוב על זה,‬
‫הוא השעיר לעזאזל המושלם.‬
‫קסטניו היה לקוח של "בית המים" ושוטר,‬
‫וההעדפות המיניות שלו עלולות לגרום לך לחשוב ש...‬
‫הוא הרוצח.‬
‫אבל הוא לא.‬
‫תחשוב על זה. תקשיב.‬
‫קסטניו ארגן מסיבה בבית שלו והזמין אותי להיות מרגו.‬
‫אבל...‬
‫אם אני בחיים, זה רק מפני שביער, היכן שהוא תכנן לרצוח אותי,‬
‫המסכה ירדה מפניי והוא הבין שאני לא מרגו.‬
‫אם הוא היה הרוצח, הוא היה שם עליי שוב את המסכה‬
‫וממשיך בפנטזיה הארוטית שלו שבה אני מגלמת את מרגו.‬
‫- זאת תאוריה לא רעה. - אין לי ספק בכך.‬
‫אולי מרגו תוכל לספר לנו משהו לגבי זה.‬
‫אולי.‬
‫כדאי שנלך לדבר איתה.‬
‫ואז כדאי שנחקור את קסטניו.‬
‫אפשר להיכנס?‬
‫- כן. - בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב.‬
‫למה לאכול סתם אוכל לארוחת בוקר כשאפשר לאכול משהו מיוחד?‬
‫- ישנת טוב? - זה בשבילי?‬
‫מרגו, אני יודעת שקשה לך,‬
‫אבל כדי למצוא את הרוצח יש דברים שאנחנו צריכים לדעת.‬
‫- חשבתי שהוא נעצר אתמול. - כן, הבלש קסטניו הוא החשוד.‬
‫אבל אני משוכנעת שהרוצח האמיתי עדיין מסתובב חופשי.‬
‫אני צריכה עוד פרטים. את והבנות הרגשתן מאוימות כאן?‬
‫היו שם בעיות לא פתורות שאנחנו צריכים לדעת עליהן?‬
‫כן. בשביל לעזור לך, אנחנו צריכים שתספרי לנו על החיים שלך.‬
‫מעולם לא היו לי יחסים אישיים עם לקוחות.‬
‫וגם לא עם הבנות האחרות.‬
‫ומי הייתה גברת אמיליה?‬
‫גברת אמיליה הייתה הבעלים של "בית המים".‬
‫היא אספה אותנו מהרחוב וגידלה אותנו כמו ילדות שלה.‬
‫ואז היא הפכה אותנו למאהבות ייחודיות.‬
‫לכל אחת מאיתנו הייתה יכולת מיוחדת,‬
‫לפתות, לאהוב,‬
‫לרמות.‬
‫את יכולה לספר לנו עוד פרטים על הבנות?‬
‫כרמן הייתה המבוגרת ביותר, היא הייתה לוליינית ונערת גומי.‬
‫היא הטריפה את הגברים.‬
‫אנחלה...‬
‫אנחלה הייתה מקסימה‬
‫ופראית במיטה.‬
‫מנולי הייתה דומיננטית,‬
‫וחוליה הייתה היפהפייה האקזוטית.‬
‫היא ממש ידעה איך לנהל עסק.‬
‫כזו היא גברת אמיליה,‬
‫אשת עסקים.‬
‫הכסף היה חשוב יותר מכול. אפילו יותר מאיתנו.‬
‫את יודעת שהבנות וגברת אמיליה אינן עוד עימנו...‬
‫ואחיך...‬
‫מה עם אחי?‬
‫גם הוא.‬
‫הקטור, תשאיר את המנוע פועל.‬
‫לא לזוז! מי שם?‬
‫פבלו, זאת אני!‬
‫הבהלת אותי.‬
‫את הבהלת אותי! מה את עושה כאן?‬
‫תעזור לי.‬
‫- באתי לדבר עם קסטניו. - כן, נחמד מאוד.‬
‫התגנבת פנימה במחשבה שתוכלי לחמוק ללא עונש.‬
‫ולא הצלחתי. נקרע לי השרוול.‬
‫מה?‬
‫- תמשוך. - מה?‬
‫אתה חושב שאכנס במראה כזה?‬
‫כמובן.‬
‫הם עצרו את קסטניו, אבל הוא השוטר הלא נכון.‬
‫מה? מרינה...‬
‫מרינה, כל הראיות מובילות אליו. את נתת להם לעצור אותו.‬
‫נכון. אבל שמתי לב שזה לא מסתדר‬
‫עם כל הפרטים של החטיפה שלי.‬
‫לכן אני כאן. אני צריכה את עזרתך, זה יהיה מהיר.‬
‫ואם לא תעזור לי,‬
‫- אחשוב שיש לך מה להסתיר. - זו מכה מתחת לחגורה.‬
‫סיפור הרכב שלך היה לא אמין והיית האחרון שהגיע לבקתה.‬
‫בסדר. אבל תעשי את זה מהר.‬
‫- אני לא משאיר אתכם לבד. - מושלם, אתה יכול להשגיח.‬
‫- התאים מצד שמאל. - גדלתי כאן.‬
‫יש לך עשר דקות.‬
‫- זה כל מה שאצטרך. - אשגיח למקרה שמישהו יגיע.‬
‫אמרתי לך שזה רעיון טוב.‬
‫את מבינה שאני שוב מסכן את הקריירה שלי בשבילך?‬
‫מהם החיים בלי קצת סכנה?‬
‫את כזאת דרמטית.‬
‫התא האחרון.‬
‫שקט!‬
‫את חכמה מספיק בשביל להבין שעשיתם טעות.‬
‫נכון.‬
‫ובאת הנה כדי לעזור לי.‬
‫באתי כדי שתספר לי את האמת.‬
‫קדימה, קסטניו.‬
‫אם מישהו יגיע, אני אצטרך ללכת.‬
‫ותאבד את ההזדמנות היחידה שלך לצאת מכאן.‬
‫אני רוצה סיגריה.‬
‫- עכשיו? - כן.‬
‫חכה לי רגע אחד.‬
‫- מה? - הסיגריות שלך.‬
‫- הסיגריות שלי? - תן לי אותן!‬
‫- את הסיגריות שלי? - אתה אפילו לא מעשן.‬
‫- בשביל מה? - פשוט תן לי אחת! זה חשוב!‬
‫תנמיכי את הקול, בבקשה!‬
‫קסטניו רוצה סיגריה.‬
‫קסטניו?‬
‫סיגריה בשביל קסטניו.‬
‫- נו כבר! - בסדר.‬
‫- הינה. - תודה.‬
‫כדאי מאוד שייהנה ממנה. על לא דבר.‬
‫תודה.‬
‫מאיזו שנה היא?‬
‫קסטניו, אתה חייב לספר לי הכול אם אתה רוצה לצאת מכאן.‬
‫אני אסיים את החקירה שלך.‬
‫ככה מדברת בת למשפחת קירוגה.‬
‫לא זכיתי לעבוד עם אביך, אבל עבדתי עם סבך.‬
‫הוא חנך אותי באקדמיה.‬
‫סבא שלי?‬
‫הוא היה כמו אבא בשבילי.‬
‫אבל אז דברים התחילו להסתבך.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫את תוציאי אותי מכאן?‬
‫למען האמת, אני לא יודעת איך.‬
‫איפה מרגו?‬
‫היא איתי. אל תדאג, היא לא בסכנה.‬
‫מרגו תמיד בסכנה, ואם היא איתך, אז שתיכן בסכנה.‬
‫אז תסביר לי איך אני מגיעה לפריצת דרך בחקירה הזאת.‬
‫הייתה בחורה אחת ב"בית המים" שאף אחד לא ידע מה זהותה האמיתית.‬
‫חיפשתי עליה פרטים.‬
‫- על מי אתה מדבר? - על מנולי.‬
‫המשפחה שלה גרה במיירה.‬
‫ושלא תחשבי אפילו לנסוע לשם לבד. זה מסוכן.‬
‫אחותה היא האדם היחיד שיכול לעזור לנו כרגע.‬
‫מרינה!‬
‫אף אחד הוא לא כפי שנדמה בתחנה הזאת.‬
‫תהיי ערנית מאוד לגבי מה שקורה סביבך.‬
‫מרינה.‬
‫אנחנו חייבים ללכת.‬
‫אף אחד.‬
‫בואי נלך, בבקשה. קדימה.‬
‫- מה הוא אמר? - שאף אחד הוא לא כפי שהוא נדמה.‬
‫- איזו תגלית. - אילו פרטים יש לך?‬
‫זה ארטורו! בואי מכאן.‬
‫- אלה אנשים אחרים. - ואיפה הם?‬
‫תיכנסי לכאן. קדימה.‬
‫- זה ארון! - אין לנו ברירה!‬
‫סגן הניצב, הם אומרים שהוא דיבר עם מישהו.‬
‫למה לא סיפרו לי מיד?‬
‫אני מצטער, סגן הניצב, רק עכשיו הודיעו לי.‬
‫בואי.‬
‫בואי! קדימה.‬
‫תודה.‬
‫הכול בסדר?‬
‫- אנחנו נוסעים למיירה. - מה?‬
‫לא לקחת את הבגדים של מרגו למכבסה, נכון?‬
‫אני רצינית. אני חושבת שאחי מגן על מישהו.‬
‫זאת האשמה חמורה מאוד.‬
‫אולי קידמו אותו בתמורה לשתיקה שלו?‬
‫את ואחיך מגיעים משושלת של קציני משטרה,‬
‫- זה לא חריג שארטורו... - אסור שזה יעוור אותנו.‬
‫ולמה בכלל את חושבת על זה עכשיו?‬
‫עלינו להיזהר מכל מי שנמצא סביבנו, בדיוק כמו שקסטניו אמר.‬
‫אני יודעת שהוא דיבר על משהו מסוים, וזה יכול להיות כל אחד.‬
‫- זה כמעט כאילו תכננו את זה. - כן.‬
‫אפילו הנעליים במידה שלי.‬
‫טוב, הן קצת ישנות.‬
‫כן, הן גם לא כל כך נוחות.‬
‫זה בטח המקום.‬
‫זכור, מנולי ואני חברות ילדות ואתה דוד שלי.‬
‫שלום. אנחנו מחפשים את אחותה של מנולי.‬
‫פאקו!‬
‫שלום.‬
‫מה אתם עושים כאן?‬
‫קוראים לי פקיטה, וזה דוד שלי ברטולו.‬
‫פעם התגוררנו במיירה,‬
‫ואני חברת ילדות של מנולי.‬
‫אני לא זוכר שראיתי אותך בסביבה.‬
‫וגם אותו אני לא זוכר.‬
‫אולי כדאי שנחזור בזמן מתאים...‬
‫אנחנו מחפשים את האדם שאחראי למותה של מנולי,‬
‫וזקוקים לשיתוף הפעולה שלך.‬
‫אני לא מתכוון לשתף איתכם פעולה.‬
‫אני יודעת שהייתה לכם מערכת יחסים מורכבת, אבל המוות שלה...‬
‫- מי את חושבת שאת? - תקשיב...‬
‫מנולי קיבלה את מה שמגיע לה.‬
‫היא הכתימה את כבוד המשפחה כשעבדה בבית בושת לאנשים עשירים.‬
‫- לא... - תהרוג אותה.‬
‫מה?‬
‫שמעת אותי! תשבור ליצורה הזאת את הצוואר.‬
‫אני לא יכול! אני לא מסוגל.‬
‫כל אחד אחר מהסביבה היה תולש לתרנגולת הזאת את הראש.‬
‫מי אתם, לעזאזל? ולמה אתם כאן?‬
‫זאת האמת, אנחנו מחפשים את מי שרצח את מנולי. זאת האמת.‬
‫תעופו מכאן. תעופו!‬
‫- תעופו מכאן! - כן, בואי נלך.‬
‫כמעט מתנו שם!‬
‫אסור לנו ללכת למקומות מסוכנים.‬
‫אנחנו לא יכולים להסתובב בעולם כאילו הוא שייך לנו.‬
‫אנחנו מתעסקים עם רוצח,‬
‫- כל דבר שקשור אליו הוא מסוכן! - בואי איתי, מכאן.‬
‫- מה? - אני לא יודעת.‬
‫אני אחכה לך כאן.‬
‫קחי את זה.‬
‫אני ריי, אחותה של מנולי.‬
‫קיבלתי את המכתב הזה כמה ימים לפני שהיא מתה.‬
‫הייתי האדם היחיד ששמר איתה על קשר. פגשת את אבי.‬
‫אני רוצה שהצדק ייעשה.‬
‫"ריי היקרה, אני באה להוציא אותך משם.‬
‫"גיליתי את הזהות של לקוח חשוב,‬
‫"ובדמי השתיקה שקיבלתי ממנו‬
‫"נוכל להתחיל חיים חדשים ביחד."‬
‫לא הגיע לה למות כך.‬
‫תודה, ריי.‬
‫- תיזהרי על הראש. - בוא.‬
‫סחיטה! הוא רצח אותה כי היא סחטה אותו.‬
‫אני חושב שיש לנו משהו נוסף.‬
‫רמז חדש.‬
‫מנולי קורטאי טולדו 75‬
‫בגלגול אחר, היית שוטר מצוין.‬
‫- חבל שאני לא זוכר את זה בכלל. - קדימה, אין לנו זמן לבזבז.‬
‫תיזהרי, אולי יש פה מישהו.‬
‫אז נגיד שטעינו בבית.‬
‫- תראה. - מנולי גרה כאן עם מישהו.‬
‫אם רק נוכל למצוא תמונה...‬
‫"היא בכתה בזרועותיי, לבושה בשחור.‬
‫"אפשר היה לשמוע את דפיקות ליבה.‬
‫"תלתליה האדמדמים כיסו את צווארה.‬
‫"היא רעדה מפחד ומאהבה."‬
‫אלוהים.‬
‫הקטור. בוא, תראה את זה.‬
‫אלוהים!‬
‫איזה בלגן.‬
‫תראי את זה, גברתי. תראי.‬
‫זה נראה כמו טביעת רגל. מישהו דרך בדם הטרי.‬
‫תחזיק את זה.‬
‫את רואה כמו מה זה נראה?‬
‫- זה נראה כמו עקבות של אישה. - שימי את הנעל שלך מעל.‬
‫- מרגו! - מרגו!‬
‫מרגו הייתה כאן ביום שמנולי נרצחה!‬
‫היא שיקרה לנו!‬
‫אלוהים.‬
‫- המרקיזה! - אנחנו בצרות.‬
‫עוד נראה. ערב טוב.‬
‫שלום!‬
‫ברוכים הבאים!‬
‫כל כך נחמד לראות אתכם.‬
‫ברוכים הבאים. שלום!‬
‫שלום, ערב טוב.‬
‫- שלום! - מרקיזה, ברכותיי.‬
‫אימא.‬
‫- מרינה קירוגה... - מרינה, איך...‬
‫את נראית כל כך שונה.‬
‫כן, היא לבושה להופעה.‬
‫- הופעה? - כן.‬
‫איפה פורי?‬
‫- בדיוק, איפה פורי? - איפה פורי?‬
‫את אוהבת להופיע?‬
‫זה מאוד שימושי באירועים כאלה.‬
‫עכשיו ברשותכם, אני הולכת לחפש את חברתי.‬
‫מרינה!‬
‫בבקשה, הקטור, תגיד לה להחליף בגדים.‬
‫אין בעיה.‬
‫חכי. כדאי שתחליפי בגדים.‬
‫אנחנו במשימה, לא בבית האופרה של וינה.‬
‫הינה היא.‬
‫היא עם רוברטו לוסאן לופס דה זוניגה.‬
‫- פורי, תסלחי לי. - מרינה.‬
‫תן לי...‬
‫- למה את לובשת את הבגדים שלי? - הדוכס מסוטומאיור.‬
‫- גברת מרינה, סוף סוף אנחנו מתראים. - ולזמן קצר כל כך.‬
‫- אפשר לדבר איתך רגע, פורי? - אבל נהניתי...‬
‫חזרנו הרגע מרחוב טולדו 55,‬
‫- אני חושב שזה הזמן... - תסלחו לי,‬
‫אני צריכה ללכת לנוחיות. סליחה.‬
‫- מרינה. - מרגו...‬
‫זוכרת את המסיבה בשנה שעברה?‬
‫- נדבר אחר כך, תודה. - מרינה, מרינה!‬
‫תסלח לנו.‬
‫מצטערת. תסלחו לי!‬
‫אני עוברת! סליחה!‬
‫תנו לי לעבור. סליחה!‬
‫תנו לי לעבור. מצטערת.‬
‫- סליחה! - תסלחו לי.‬
‫- סליחה! - סליחה.‬
‫שאף אחד לא יזוז, אני מהמשטרה!‬
‫לקבצנית יש אקדח!‬
‫תעוף ממני!‬
‫איזו מין הופעה זאת, מרינה? איפה מרינה?‬
‫תעוף ממנה!‬
‫- כמה זה יפה! - תראי איזה יופי.‬
‫מרגו, הינה מרגו!‬
‫היא במטבח!‬
‫אני מתה על זה!‬
‫מרגו! אל תעשי שום דבר טיפשי.‬
‫תורידי את האקדח או שאהרוג אותה.‬
‫זה בסדר.‬
‫תראי.‬
‫הינה.‬
‫אם תיתנו לי ללכת, שום דבר לא יקרה לה.‬
‫תקשיבי. שום דבר לא יקרה לך אם תספרי לנו למה את בורחת.‬
‫יש לך קשר למוות של מנולי?‬
‫אנחנו רק רוצים לעזור לך.‬
‫הוכחנו שאנחנו בצד שלך, מרגו.‬
‫למה שיקרת לנו? למה היית שם?‬
‫בבקשה, תסמכי עלינו.‬
‫אנחנו כל מה שיש לך.‬
‫מרגו...‬
‫הרגתי את אהבת חיי.‬
‫מנולי ואני היינו מאוהבות.‬
‫בחשאי.‬
‫אבל מנולי רצתה להיות חופשיה.‬
‫היא אמרה שבאמריקה הכול אפשרי.‬
‫אני לא יודעת מי הגבר שהיא ניסתה לסחוט.‬
‫אבל אני יודעת שהיא גילתה את זהותו של אחד הלקוחות,‬
‫וביקשה ממנו כסף בתמורה לשתיקתה.‬
‫הם תכננו להיפגש בבית שלנו ב-19:00.‬
‫הייתי צריכה לחכות על הספסל ממול לבית,‬
‫למקרה שהיא תיתן לי סימן.‬
‫כך אני אדע אם משהו השתבש‬
‫ואוכל לבוא ולעזור לה.‬
‫אבל לא הלכתי כי...‬
‫גברת אמיליה ראתה אותי אורזת את המזוודות.‬
‫כשהגעתי הביתה,‬
‫היא שכבה על הרצפה,‬
‫מוקפת בדם.‬
‫אני הרגתי אותה.‬
‫השארתי אותה לבד.‬
‫זאת אשמתי. אני הרגתי אותה.‬
‫אהובתי...‬
‫זה בסדר, אל תדאגי. שום דבר לא יקרה לך.‬
‫אני אטפל בכול.‬
‫עדיף שהיא תתרחק מהמשטרה.‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫חטפתי מכה ממש חזקה ונפלתי במדרגות.‬
‫מחרוזת הפנינים שלי נתלשה מעליי.‬
‫זאת הייתה הרוזנת מפפיניאנס. תכתוב את זה, השוטר.‬
‫הודיתי באשמה על מה שקרה. תעצור אותי, הבלש.‬
‫גברת קירוגה.‬
‫תפסיקי להגיד את זה או שאני איאלץ לעצור אותך.‬
‫זה מה שאתה צריך לעשות.‬
‫אתה יודע שהדמיון שלי יכול להתנקם בי.‬
‫אתה יכול לספר לאחרים שמצאת את האשמה,‬
‫ולהוציא את המשטרה מהבית שלי.‬
‫לא הייתי רוצה להטריד עוד את אימא שלי.‬
‫בסדר.‬
‫הינה.‬
‫איידע את העמיתים שלי. חכי לי במכונית הראשונה.‬
‫פבלו!‬
‫בוא נעוף מכאן.‬
‫רומן פרטי פרק 6: הבחורה האחרונה‬
‫תרגום כתוביות: לני כהן‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬