ПРИВАТНА СПРАВА
Вибач, Гекторе, але нам треба випередити його.
Не хвилюйтеся, ми команда.
- Ми точно на місці? - Тут навколо більше нема будинків.
Леопольдо згадував про лісопилку біля річки.
Забираймося звідси! Вона божевільна!
- Хустина! - Що?
Витягни хустину!
Забирайтеся з моєї території!
Ми від вашого брата!
- Геть звідси! - Прошу, не стріляйте!
Чого ви хочете?
Ваш брат прислав нас, щоб захистити вас. Ви в небезпеці!
Підійди ближче.
Не ти! Ти стій на місці.
Я не довіряю чоловікам.
Я їй теж не довіряю.
Гаразд.
Гаразд, але пообіцяйте, що не стрілятимете.
Ми лише хочемо допомогти вам.
Будь ласка, не стріляйте.
Де мій брат?
Марго, твій брат хотів попередити тебе про…
Гекторе?
- Мені це не подобається. - Мені теж.
Обережно!
- Я в небезпеці! - Як і Гектор!
Гекторе!
Гекторе.
Вставай, ходімо.
Вікна!
Не можу повірити.
Боже милий!
- Не заводиться! - Заводь машину!
- Поїхали. - Заводь машину.
Мені це не подобається.
Уперед!
Рятуйте!
Допоможіть мені.
Відчиніть двері!
- Кастаньйо. - Хто?
- Коп. - У вас усе добре?
- Так! - Ні!
Ні! Цей чоловік може бути винний у злочинах у Домі Води.
Мем, у вас усе гаразд?
Тримай.
Мем!
- Відчини двері. - Що?
- Відчини двері! - Мем!
Одну секунду!
- Чим можу допомогти? - Марго.
Я вас знаю?
- Я знав, що знайду тебе тут. - Справді?
Ми чітко бачили маску, на ній було обличчя демона.
- Маску? - З обличчям демона.
Це було жахливо.
Маска демона, чуєте мене?
Усі шукайте маску!
Що ще ви пригадуєте?
Коли ми були в машині,
він розбив скло величезним ножем.
Я ніколи його не любив.
Я пропонував тобі працювати разом.
Я дав тобі можливість працювати зі мною.
І ти мене зрадила.
- Де шльондра? - Як ти можеш так називати жертву?
Її звати Марго.
Ти тепер захисниця прав повій?
Якщо потрібно.
- Я серйозно. - Я теж.
Я не скажу, поки ти не пообіцяєш їй захист.
Захист? Ми щойно арештували винуватця.
Так, але зважаючи на те, що вбивця – поліцейський,
це доволі делікатна справа.
Я хочу захисту для Марго.
Колеги, залиште хатину. Я хочу поговорити з сестрою віч-на-віч.
Так, сер. Усім назовні.
Ходімо надвір.
Чого ти хочеш?
Непомітно відвезти її в безпечне місце.
Вона тут? Де?
Я не можу знайти їй прихисток без пояснення чому.
«Захищай слабких понад усе», пригадуєш?
- Я не тато. - Я це знаю.
І ти також.
Що ж.
Якщо ти не можеш дати їй прихисток…
- Ти схаменулася. - …ми заберемо її додому.
Що?
Ніхто не знатиме, що вона в мене, поки ти організуєш їй захист.
Не дури. Що скаже мама?
Інспекторе!
Інспекторе, я прибув так швидко, як міг.
Де ти був, Зарко? Минуло дві години.
Ти мав бути тут першим.
Так, у мене були проблеми з авто.
- Проблеми з авто? - Так.
Забери людей від входу, хай вони обшукують ту сторону лісу.
Мені треба забрати когось непоміченим.
- Ура. - Так, сер.
Кабанільясе, ходімо.
Доки я не знайду кращого варіанту.
Бери свої речі.
- Ти нічого не кажеш… - Іноді краще мовчати.
- Це загадка? - Я не знаю. Ти мені скажи.
Не знаю, що відбувається, але мені це не до душі.
Мені теж.
Марго, ти мене не знаєш, але я керую цією справою.
- Ну, технічно… - Технічно теж.
Я не дозволю, щоб з тобою щось сталося.
- Життя навчило мене не вірити нікому. - Мудро.
Але ти раніше не знала нас.
Ми знайдемо вбивцю, що вирізає лілії.
Сюди. Будь ласка.
- Вона житиме тут? - Так.
- Схоже на те. - Ні.
- Що? - Мій брат згодом її забере.
Я не знаю, що ти собі думаєш,
- але я лишився тим, ким був. - Це нічого не означає.
- Що? - Нічого.
Не хвилюйтеся, містере Пабло. Ми давно не спали.
- У цьому причина, так. - Дякую.
Якщо вам щось треба, ви знаєте, де мене знайти.
Я Пабло…
Звичайно.
Щасливо.
Я не довіряю йому.
Він був із нами на поїзді, але приїхав останнім.
Схоже, його машина зламалася в лісі, от і все.
Де Марго?
Марго?
- О боже. - Гекторе, у домі жебрачка!
Це подруга Марини з консерваторії.
Із Музичної консерваторії імені королеви Крістіни?
Саме так.
Марино! Чому ти не сказала, що прийдеш із подругою?
Я б одягла щось інше, серденько. Глянь на мене!
Вибач за сказане раніше, але з таким виглядом…
Підіграй.
Не хвилюйтеся, це…
Це костюм, чи не так?
Так, це костюм для виступу, який ми репетируємо.
О, ви тепер маєте ще й костюми.
Я Маринина мама, Асунсьйон Біемпіка.
Я роками намагалася переконати її знову зайнятися камерною музикою,
але такого не могла й уявити.
Як тебе звати?
Пурі.
- Пуріфікасьйон. - Пуріфікасьйон, це прекрасно.
Мамо…
Пурі довго була в дорозі,
вона живе в Сантандері, тому ти її не зустрічала.
Думаю, зараз вона хоче лише відпочити у своїй кімнаті, так?
Я все розумію, але завтра ти будеш нашою гостею
на вечірці маркізи.
- Завтра? - Так, як і щороку.
І якщо хочете, можете скрасити вечір дуетом.
- Я перепрошую. - Пурі, я покажу тобі кімнату.
- Рада знайомству. - І я рада, Пурі.
Це божевілля.
Я попрошу Артуро забрати тебе вранці.
- Скажу, що ти мусила терміново… - Чому? Не розумію.
Ти щойно сказала, що тут мені найбезпечніше.
Так, але ти не можеш іти на вечірку. Ти не уявляєш, що там буде.
Люди обговорюють гостей. Вони спитають про тебе.
Марино, я звикла до взаємодій із цими людьми.
Я знаю, як там поводитися.
Вона могла б одягнути один з ваших костюмів.
Що?
Це було б ідеально.
Нехай. Я знайду тобі щось вдягнути.
Я знайшла для неї наряд.
Сподіваюся, серед гостей не буде клієнтів Дому Води.
Це в них будуть проблеми з їхніми дружинами й матерями.
Коли ти так кажеш…
- Що ти робиш? - Місіс Асунсьйон, що ви тут робите?
Я думав, ви спите.
- Як я можу спати? - Я сплю регулярно, наприклад.
Ти винен мені інформацію про Марину. Я чекала відучора.
- Що вона тобі сказала? - Нічого, я не знаю нічого.
- Чому ти торкаєшся вуха? - Мені доведеться його відрізати.
- Ти сказав, що подбаєш про це. - Я й подбав. Вона прийшла з подругою.
А завтра мені треба піти в хімчистку.
Чи до церкви, тому що…
Скажи, Гекторе, що це за виступ, який вони репетирують?
Хтозна.
Ти мав би знати, Гекторе.
Ми оточені загадками!
- Ти щось від мене приховуєш? - Я?
Так, ти! Ти завжди був зірким, колись усе знав! А зараз…
Мабуть, я старію.
Добраніч, мем.
Думаю, що річ не в тім!
На добраніч.
Солодких снів, Гекторе.
Ні слова про це в коридорах.
- Приготуй кімнату для допитів. - Так пізно?
Злочини не скоюють лише в робочі години.
Звичайно, сер.
І якщо хтось зіллє цей арешт газетам,
вас усіх буде відсторонено, поки ми не знайдемо винного.
Ви чули інспектора.
Негайно приведіть Кастаньйо в кімнату допитів.
Я зроблю це сам, не хвилюйтеся.
Сер?
Ти мав би сидіти.
Тобі це подобається, чи не так?
Кабанільясе, зніми з нього наручники.
Ти провів усе життя, намагаючись позбутися мене,
поки я сам не надав тобі цю можливість.
Найгірша новина для цього відділку –
що один із наших людей вбивця.
Я не причетний до злочинів у Домі Води.
Усі знають, що ти часто туди ходив.
Ти був в одному поїзді з убивцею,
і ти першим добрався до хатини після нападу.
- Є що заперечити? - Марина була першою.
Ти стверджуєш, що вбивця – Марина?
Я кажу, що знав, що лише Марина зможе знайти вбивцю.
Тож я просто слідував за нею.
Чому ти не поміг, коли на неї напали в авто?
Бо я втратив їх із виду.
Було темно, туманно, і я не міг їх знайти,
доки не почув крики, що лунали від хатини.
Зізнавайся, Кастаньйо.
Чому ти це зробив? Зізнавайся.
Чому ти напав на тих жінок?
Якби ти мав секс із будь-якою з них,
то розумів би, що я б ніколи не зачепив їх.
- Ти нікчема. - Артуро, заспокойся.
Я лише говорю про секс, це все.
Давати й отримувати насолоду.
Але знову ж таки, коли ти востаннє кохався зі своєю дружиною?
Якщо ти зневажиш мене знову, я подбаю, щоб ти згнив у тюрмі,
байдуже, винуватий ти в убивствах чи ні.
Заберіть його до камери.
Сер.
На сьогодні ми закінчили.
Якщо дозволите…
Детективе.
Я не вбивця з ліліями.
Стежте за людьми навколо вас.
ЗЛОЧИНИ СОЛОВЕЙКА
Можна зайти?
Ви вдяглися власноруч?
Я постійно думаю про Кастаньйо. А якщо він невинуватий?
Той чоловік привабливий і спокусливий, але він злочинець.
- Годі сушити цим голову. - Ні. Подумай про це.
Він ідеальний цап-відбувайло.
Кастаньйо був клієнтом Дому Води і поліцейським.
Його сексуальні вподобання наштовхують на думку, що…
Він убивця.
Але це не так.
Подумай про це. Дивись.
Кастаньйо влаштовує вечірку в своєму домі й запрошує мене бути Марго.
Але…
Якщо я жива, то це тому, що в лісі, де він планував мене вбити,
моя маска впала, і він зрозумів, що я не Марго.
Якби він був убивцею, то одягнув би мою маску назад
і далі фантазував би, що я – Марго.
- Це непогана теорія. - Я в ній не сумніваюся.
Можливо, Марго могла б нам щось розповісти про це.
Можливо.
Нам треба з нею поговорити.
А тоді нам слід допитати Кастаньйо.
Можна ввійти?
- Звичайно. - Доброго ранку.
Доброго ранку.
Навіщо мати на сніданок щось звичне, якщо можна з'їсти дещо особливе?
- Вам добре спалося? - Це для мене?
Марго, я знаю, що тобі нелегко,
але щоб знайти вбивцю, нам потрібно дещо знати.
- Я думала, його арештували вчора. - Так, детектив Кастаньйо під підозрою.
Але я впевнена, що справжній убивця досі на свободі.
Мені потрібні деталі. Ваша група відчувала загрозу?
Чи були в Домі Води проблеми, про які нам варто знати?
Так, щоб допомогти вам, нам треба дізнатися про ваше життя.
Я ніколи не мала стосунків зі своїми клієнтами.
Чи іншими дівчатами.
А ким була місіс Емілія?
Місіс Емілія була власницею Дому Води.
Вона забрала нас із вулиці й плекала, як власних дітей.
Вона перетворила нас на унікальних коханок.
Кожна з нас мала певну навичку –
спокушати, кохати,
вводити в оману.
Ти могла б розповісти нам більше деталей про дівчат?
Кармен була найстаршою. Вона була акробаткою і конторсіоністкою.
Вона зводила чоловіків з розуму.
Анхела…
Анхела була чарівною.
А в ліжку вона була дикою.
Манолі була домінанткою.
А Юлія мала екзотичну красу.
Вона знала, як вести свій бізнес.
Такою була місіс Емілія.
Підприємницею.
Гроші для неї були ціннішими за все. Навіть за нас.
Ти знаєш, що дівчат і місіс Емілії більше немає…
А твій брат…
Що з моїм братом?
Він загинув теж.
Гекторе, не вимикай двигун.
Ані руш! Хто там?
Пабло, це я!
Ти мене злякав.
Це ти мене налякала! Що ти тут робиш?
Допоможи мені.
- Я прийшла зустрітися з Кастаньйо. - Чудово.
Ти проникаєш сюди, думаючи, що тобі все минеться.
Ти правий, не все. Я розірвала свій рукав.
Що?
- Потягни. - Що?
Думаєш, я зайду в такому вигляді?
Серйозно…
Серйозно, я…
Ти арештував Кастаньйо, та це не той поліцейський.
Що? Марино…
Марино, на нього вказують усі докази. Через тебе його схопили.
Так. Але я також помітила, що це не сходиться
з деталями мого викрадення.
Тому я тут. Мені потрібна твоя допомога.
А якщо ти відмовишся,
- я думатиму, що ти щось приховуєш. - Це було підло.
Твоя історія з авто неправдоподібна, і ти останнім прибув до хатини.
Добре. Але ненадовго.
- Я не залишу тебе саму. - Чудово, можеш охороняти.
- Камери ліворуч. - Я тут виросла.
У тебе десять хвилин.
- Більше не треба. - Я стежитиму, чи нікого немає.
Я ж казала, що це гарна ідея.
Ти розумієш, що я знову ризикую роботою заради тебе?
Яке життя без ризику?
Ти дуже драматична.
Остання камера.
Тиша!
Ти достатньо розумна, щоб усвідомити, що вони помилилися.
Правильно.
І ти прийшла допомогти мені.
Я прийшла, щоб ти розповів правду.
Ну ж бо, Кастаньйо.
Якщо хтось зайде, мені доведеться піти.
І ти втратиш свій єдиний шанс на визволення.
Я хочу сигарету.
- Зараз? - Так.
Одну хвилинку.
- Що? - Твої сигарети.
- Мої сигарети? - Дай мені свої сигарети!
- Мої сигарети? - Ти навіть не куриш.
- Чому? - Просто дай мені одну! Це важливо!
Будь ласка, тихіше!
Кастаньйо хоче сигарету.
Кастаньйо?
Сигарету для Кастаньйо.
- Ну ж бо! - Добре.
- Ось. - Дякую.
Надіюся, йому сподобається. Прошу.
Дякую.
Якого вона року?
Кастаньйо, щоб вибратися звідси, ти мусиш розповісти мені все.
Я завершу твоє розслідування.
Слова справжньої Кіроґи.
Я не працював із твоїм батьком, але я працював із твоїм дідом.
Він був моїм наставником в академії.
Мій дідусь?
Він був мені як батько.
Але тоді все ускладнилося.
Що ти маєш на увазі?
Ти витягнеш мене звідси?
Чесно кажучи, я не знаю як.
Де Марго?
Вона зі мною. Не хвилюйся, вона в безпеці.
Марго завжди в небезпеці, і якщо вона з тобою, то ти теж.
Тоді скажи мені, як я можу просунутися в розслідуванні.
Ніхто не знав про справжню особу однієї дівчини в Домі Води.
Я досліджував її.
- Про кого ти говориш? - Манолі.
Її сім'я живе в Мейрі.
Навіть не думай їхати туди сама. Це небезпечно.
Її сестра – єдина, хто може нам допомогти.
Марино!
У цьому відділку всі кимось прикидаються.
Уважно пильнуй за тим, що стається навколо тебе.
Марино.
Нам треба йти.
Усі.
Давай, будь ласка, пішли.
- Що він сказав? - Що всі кимось прикидаються.
- Яке відкриття. - Які в тебе є деталі?
Це Артуро! Іди сюди.
- Це не ті люди. - І де вони?
Заходь сюди. Швидко.
- Це комірчина! - У нас нема виходу!
Інспекторе, кажуть він із кимось розмовляв.
Чому мені одразу не сказали?
Вибачте, інспекторе, мені лише щойно доповіли.
Ходімо.
Уперед!
Дякую.
Усе добре?
- Ми їдемо в Мейру. - Що?
Скажи мені, що ти ще не відніс одяг Марго в прання.
Я серйозно. Мені здається, мій брат когось покриває.
Це дуже серйозне звинувачення.
Може, його підвищили в обмін на мовчанку?
Ви з братом походите з роду інспекторів поліції.
- Нічого дивного, що Артуро… - Це не має нас засліплювати.
І взагалі, чому ви думаєте про це зараз?
Як каже Кастаньйо, потрібно до всього ставитися з підозрою.
Я знаю, що він мав на увазі когось конкретного. Це може бути будь-хто.
- Ми наче планували це. - Так.
Навіть черевики мого розміру.
Ну, вони трохи старі.
Так, і не дуже зручні.
Мабуть, це тут.
Пам'ятай, що Манолі була подругою дитинства, а ти мій дядько.
Привіт. Ми шукаємо сестру Манолі.
Пако!
Вітаю.
Що ви тут робите?
Мене звати Пакіта, а це мій дядько Бартоло.
Ми колись давно жили тут,
і в дитинстві я дружила з Манолі.
Я не пригадую тебе.
І його теж.
Можливо, нам варто повернутися у зручніший…
Ми хочемо знайти винуватця смерті Манолі.
І нам потрібна ваша співпраця.
Тут ти не отримаєш співпраці.
Я знаю, що ваші стосунки були складними, але смерть…
- За кого ти себе маєш? - Розумієте…
Манолі отримала по заслузі.
Вона осквернила родинне ім'я, працюючи в тому борделі для багатіїв.
- Ні… - Убий його.
Що?
Ти почув мене! Зверни птасі шию.
Я не можу, міс!
Будь-хто з місцевих відгриз би голову цій курці.
Хто ти в біса така? Чому ти тут?
Чесно, ми лише хочемо знайти вбивцю Манолі. Це правда.
Забирайся звідси. Геть!
- Геть звідси! - Так. Пішли.
Ми ледь не загинули.
Ми не можемо відвідувати небезпечні місця.
Ми не можемо тинятися світом, наче ми завойовники.
Ідеться про вбивцю.
- Усе, що його оточує, – небезпечне! - Іди за мною. Сюди.
- Що? - Я не знаю.
Я зачекаю на вас тут.
Візьми це.
Я Рай, сестра Манолі.
Цей лист прийшов за кілька днів до її смерті.
Я єдина була з нею на зв'язку. Ти бачилася з моїм татом.
Я хочу справедливості.
«Люба Рай, я їду, щоб забрати тебе.
Я узнала справжню особу великого клієнта,
він має відкупитися від мене,
і ми зможемо почати нове життя».
Вона не заслуговувала померти.
Дякую, Рай.
- Пригніться. - Ходімо.
Шантаж! Він убив її, бо вона його шантажувала.
Здається, у нас є щось іще.
Нова підказка.
МАНОЛІ КОРТАЙ ВУЛ. ТОЛЕДО, 75
У минулому житті ти був чудовим слідчим.
- Жаль, що я цього не пам'ятаю. - Гайда, у нас немає часу.
Обережно, тут може хтось бути.
Ми просто скажемо, що помилилися адресою.
- Дивись. - Манолі жила тут разом із кимось.
Якби лише ми могли знайти фото…
«Вона плакала в моїх руках, одягнута в чорне.
Було чутно її серцебиття.
Її каштанові кучері вкривали шию.
Вона тремтіла від страху й люті».
Боже мій.
Гекторе. Поглянь на це.
О боже!
Яке безладдя.
Гляньте на це, міс.
Схоже на слід від взуття. Хтось ступив у свіжу кров.
Зачекай.
Ви бачите, на що це схоже?
- Скидається на жіночий слід. - Станьте вашою ногою.
Марго!
Марго була тут у день вбивства Манолі!
Вона нам збрехала!
О боже.
- Маркіза! - Ми в халепі.
Побачимо. Доброго вечора.
Вітаю!
Ласкаво просимо!
Приємно бачитися.
Ласкаво просимо. Вітання!
Вітаю, добрий вечір.
- Привіт! - Маркізо, мої вітання.
Мамо.
- Марина Кіроґа… - Марино, як…
Ти так змінилася.
Так, вона вдяглася для виступу.
- Виступу? - Так.
Де Пурі?
- Точно, де вона? - Де Пурі?
Ти любиш виступати?
Я вважаю це дуже корисним для таких заходів.
Якщо дозволите, я піду шукати свою подругу.
Марино!
Будь ласка, Гекторе, скажи їй переодягтися.
Звичайно.
Зачекайте. Вам варто переодягтися.
Ми ж не у Віденському оперному театрі.
Ось і вона.
Вона з Роберто Лозан Лопез де Зуніґа.
- Пурі. Вибачте. - Марино.
Дозволь мені…
- Чому на тобі мій одяг? - Герцог Сотомайор.
- Міс Марино. Давно не бачилися. - І така коротка зустріч.
- Можна тебе на хвилинку, Пурі? - Але я саме насолоджуюся…
Ми щойно повернулися з вулиці Толедо, 55.
- Думаю, час… - Перепрошую.
Мені треба у вбиральню. Вибачте.
- Марино… - Марг…
Пригадуєте минулорічну вечірку?
- Ми поговоримо пізніше, дякую. - Марино!
Вибачте нас.
Пробачте. Перепрошую!
Пропустіть! Вибачте!
- Пропустіть нас. Пардон! - Перепрошую!
Пропустіть. Вибачте.
- Вибачте! - Перепрошую!
- Вибачте! - Вибачте!
Ані руш, поліція!
У цієї жебрачки пістолет!
Відчепіться!
Що це за виступ такий, Марино? Де Марина?
Відпустіть її!
- Як чудесно! - Глянь, яка краса.
Марго, ось Марго!
На кухні!
Обожнюю!
Марго! Не роби дурниць.
Опусти пістолет, або я її вб'ю.
Добре.
Дивись.
Ось.
Відпустіть мене, і їй нічого не буде.
Послухай. Тобі нічого не буде, якщо розкажеш, чому ти тікаєш.
Ти причетна до смерті Манолі?
Ми лише намагаємося допомогти.
Ми довели, що ми на твоєму боці.
Чому ти брехала нам? Чому ти була там?
Будь ласка, довірся нам.
Ми все, що в тебе є.
Марго…
Я вбила кохання свого життя.
Ми з Манолі кохали одна одну.
Таємно.
Але Манолі хотіла бути вільною.
Вона казала, що в Америці все можливо.
Я не знаю, кого саме вона хотіла шантажувати.
Але я знаю, що вона розкрила особу клієнта
і вимагала в нього гроші за свою мовчанку.
Вони домовилися зустрітися о 7-й вечора в нас удома.
Я мала чекати на лавці навпроти дому
у випадку, якщо вона дасть сигнал.
Це означало б, що щось пішло не так,
і я мала прийти на допомогу.
Але я не прийшла, тому що…
Місіс Емілія знайшла мене, коли я пакувала валізи.
Коли я повернулася додому,
вона лежала на підлозі
вся в крові.
Я вбила її.
Я залишила її саму.
Це моя вина. Я вбила її.
Моє кохання…
Усе добре. З тобою все буде добре.
Я про все подбаю.
Мабуть, їй краще триматися осторонь поліції.
Я про це подбаю.
І мене вдарили так сильно, що я впав зі сходів.
З мене зірвали намисто з перлин.
Це була графиня Фефіньянес. Запишіть, будь ласка.
Я визнаю себе винною в тому, що сталося. Арештуйте мене.
Міс Кіроґа.
Замовкни, бо мені доведеться тебе арештувати.
Тобі так і варто зробити.
Ти знаєш, що моя уява може зашкодити мені.
Можете сказати іншим, що знайшли винуватця.
І заберіть поліцію з мого будинку.
Я не хочу хвилювати свою маму ще більше.
Гаразд.
Готово.
Я дам знати колегам. Зачекай на мене в машині.
Пабло!
Поїхали звідси.
ПРИВАТНА СПРАВА СЕРІЯ 6: ОСТАННЯ ДІВЧИНА
Переклад субтитрів: Роман Захарчук
Творчий керівник Юрій Лаховський