‫רומן פרטי‬
‫מה את עושה?‬
‫לא! מרינה!‬
‫מרינה, מה את עושה?‬
‫תעצור את הרכב!‬
‫מה את עושה?‬
‫- זה אתה. - מה?‬
‫תורידי את האקדח. תורידי אותו!‬
‫תעצור את הרכב!‬
‫הקטור?‬
‫הקטור, זה אתה?‬
‫הקטור.‬
‫- תתרחק! - מרינה.‬
‫עבדת עליי כל הזמן הזה. אתה הרוצח!‬
‫תפסיקי לצעוק!‬
‫- שלא תחשוב לזוז אפילו. - גם אם הייתי רוצה, אני לא יכול.‬
‫גברת מרינה?‬
‫- הקטור! - אלוהים. אני אשאיר אתכם לבד.‬
‫לא, הקטור! הקטור.‬
‫- פבלו הוא רוצח ה"פלר דה ליס". - מה?‬
‫גברתי, אימא שלך תכלא אותך לכל החיים.‬
‫פבלו הוא זה שצריך לכלוא. הוא עבד על כולנו.‬
‫מסכת הרוצח הוסתרה מתחת למושב שלו.‬
‫לכל השוטרים יש גישה לרכב הזה. היא לא שלי.‬
‫אני מסכן את העבודה שלי בשבילך.‬
‫אני חף מפשע, למען האל!‬
‫גברתי, ראית את המסכה ברכב,‬
‫אבל הוא אומר "לא", כי הוא לא הרוצח.‬
‫אז המסכה בטח עדיין בתוך הרכב.‬
‫במקרה כזה, הדבר ההגיוני לעשות הוא ללכת למוסך.‬
‫בסדר. בואו נלך.‬
‫את לא חושבת ללכת לשם עכשיו, נכון?‬
‫זה הדבר היחיד שיוכיח את חפותו.‬
‫אבל את עדיין מתאוששת.‬
‫למצוא את הרוצח זה הדבר היחיד שיעזור לי להחלים.‬
‫בואו נלך.‬
‫שים עין על מרגו.‬
‫אבל... אני בא איתכם.‬
‫לא, אסור להשאיר אותה לבד.‬
‫אני צריכה אותך כאן, בחזית.‬
‫אנחנו נחזור בקרוב.‬
‫מה עכשיו?‬
‫בואי נראה... אני אסיח את דעתם, ואת תבדקי את היומן‬
‫כדי לבדוק מי השתמש ברכב לפניי.‬
‫לא, תודה. אתה תטפל ביומן.‬
‫אני אמצא את המסכה.‬
‫בוא נקווה שהיא ברכב.‬
‫את לא תאספי בזה את הראיה, נכון?‬
‫ברור שכן. אנחנו נצטרך לנתח אותה.‬
‫ומכיוון שהרוצח הוא שוטר, לא אוכל להשאיר אותה בתחנה.‬
‫מרינה, בבקשה.‬
‫אני אכנס ראשון ואז אאותת לך. בסדר?‬
‫המקום נראה כמו תוהו ובוהו מוחלט, הבנתם?‬
‫אני צריך שתסדרו את התיקים לפי שעות, דקות ואפילו שניות.‬
‫אנחנו עמוסים בגלל התאונה בפורינו.‬
‫רק עכשיו עדכנו אותנו.‬
‫רבותיי, תקשיבו לי! אני מדבר אליכם.‬
‫- כן, הבלש. - בבקשה.‬
‫קדימה, תרימו את הרכב! זוזו!‬
‫קדימה.‬
‫- תרימו אותו. - קדימה.‬
‫זאת תהיה טרחה רצינית.‬
‫אנדרס קסטניו פבלו סארקו‬
‫ידעתי.‬
‫אף אחד לא חשב לבדוק קודם את הרכב?‬
‫אני חייב להסביר לכם‬
‫שחייבים לערוך דו"ח תאונה מקיף לפני שמטפלים ברכב?‬
‫אבל הוא שייך לעמית לעבודה.‬
‫אני לא מאמין שאתם עובדים כאן 20 שנה.‬
‫אני לא יודע אם אתם לא מבינים את השפה שאני מדבר‬
‫או שפשוט לא אכפת לכם. איזה בזבוז.‬
‫הנחנו...‬
‫אנחנו לא מניחים הנחות כאן.‬
‫אנחנו שוטרים. אנחנו עובדים עם ראיות.‬
‫אתה, לך להוציא דו"ח ותתחיל לעבוד.‬
‫כן, אדוני.‬
‫תורידו את הרכב. אמרתי להוריד את הרכב!‬
‫את לא רוצה להחמיר את המצב, נכון?‬
‫- אין לי מושג על מה אתה מדבר. - מה את עושה כאן?‬
‫את מתכוונת לשלם על המכונית ההרוסה?‬
‫- אני לא יודעת על מה אתה מדבר. - ראיתי אותך יוצאת.‬
‫מה יש לך בתרמיל?‬
‫ברור שאתה לא קורא מגזיני אופנה.‬
‫זה לא תרמיל.‬
‫את מתכוונת לספר לי?‬
‫או שאת מעדיפה להיעצר על גניבה?‬
‫עשית בלגן רציני במסיבה של המרקיזה.‬
‫אחיך ישמח מאוד.‬
‫אחי מעולם לא היווה בעיה בשבילי.‬
‫- גם לי אין בעיה לחפש עלייך. - די!‬
‫המסכה.‬
‫- לא כאן. - את לא עוזבת עם זה.‬
‫אז תהיה חייב לבוא איתי.‬
‫עשית את כל זה לבדך?‬
‫לא לבדי, עם הקטור.‬
‫אני רואה שיש לך מידע מסוכן.‬
‫מאיפה השגת אותו?‬
‫ואת משתמשת בכל הזבל הזה בחקירה שלך?‬
‫את לא מתכוונת לענות לי?‬
‫הבלש רמירס, מה אתה עושה כאן?‬
‫מצאנו את המסכה.‬
‫כמה מחריד.‬
‫מה שמחריד זה שהמסכה הזו נצבעה בחומרים ביולוגיים.‬
‫דם?‬
‫- המסכה הזו נצבעה בדם? - כן.‬
‫מאיפה הרוצח יכול היה להשיג אותו?‬
‫אני בטוח שיש מקרים אחרים בתחנה‬
‫שיוכלו להוביל אותנו לאומן שיצר אותה.‬
‫זאת לא מסכה שהכינו בבית. תראו איזו מיומנות.‬
‫זאת עבודה של אומן, מומחה.‬
‫מה עכשיו?‬
‫אם הרוצח הוא שוטר,‬
‫הוא אולי עבד עם אחד העמיתים שלנו.‬
‫- אבוא איתך. - לא. אתקשר כשאמצא משהו.‬
‫אחפש בארכיונים של אביך‬
‫ואאתר בעלי מלאכה ואומנים שאולי עבדו איתנו.‬
‫יש לנו בעיה.‬
‫מרגו רוצה לעזוב.‬
‫אלוהים!‬
‫מרגו!‬
‫תיזהרי!‬
‫אביא את האקדח.‬
‫לשחרר!‬
‫היא משמידה את כלי החרסינה.‬
‫לשחרר!‬
‫אימא!‬
‫מרינה, יקירתי!‬
‫אהובתי! אבל ילדתי...‬
‫אבל...‬
‫מתי התעוררת?‬
‫למה לא סיפרת לי, הקטור?‬
‫אלוהים! חייבים לספר לאחיך ברגע זה.‬
‫ממש דאגנו לך, אהובתי.‬
‫התחלתי לירות כדי להירגע.‬
‫אלוהים, איזה נס.‬
‫בבקשה תטפל בבלגן הזה.‬
‫אנחנו עומדים לחגוג עם ברנדי צמחים!‬
‫אימא, איפה למדת לירות ככה?‬
‫יקירתי, אם הייתי מספרת לך...‬
‫יש עוד הרבה סודות במשפחה הזאת...‬
‫זה אתה.‬
‫סגן הניצב, כן.‬
‫תודה לך, אדוני השוטר.‬
‫מה קורה כאן?‬
‫את לא אמורה להיות פה.‬
‫- אני עוזבת. - זה מה שהאנשים שלי אמרו.‬
‫למה עוקבים אחריי?‬
‫את המטרה האחרונה של הרוצח הסדרתי.‬
‫בדיוק, אני לא מתכוונת לחכות שמשהו יקרה לי.‬
‫למשטרה יש המון מה לאבד בתיק הזה.‬
‫אנחנו לא בטוחים שהאסיר שלנו הוא האשם האמיתי.‬
‫בעוד יומיים תוכלי לעזוב את המדינה.‬
‫את המדינה?‬
‫מי יגן עליי מחוץ למדינה?‬
‫חשבתי שאת רוצה לצאת לחופשי.‬
‫זאת הסיבה שמעולם לא סמכתי על הרשויות.‬
‫את מטיפה לי על מוסר?‬
‫מה את רוצה?‬
‫זהות חדשה.‬
‫וכסף.‬
‫עשרים אלף פזטות בתשלום מראש.‬
‫אתה זה שמציע לעשות עסקה, אני מוכנה לעזוב ברגע זה.‬
‫אני לא מוצאת את מרגו בשום מקום.‬
‫מה נעשה?‬
‫- בוקר טוב, אדוני. - בוקר טוב.‬
‫מרגו?‬
‫אני מצטערת על הבלגן שיצרתי.‬
‫מסוכן לך להישאר לבד. לאן את מתכוונת ללכת?‬
‫הכול הסתדר עכשיו.‬
‫פגשתי אותה בדרך ואמרתי שתוכל לעזוב בעוד מספר ימים.‬
‫לאן?‬
‫אסור שאיש ידע היכן מרגו נמצאת. רק כך נוכל לשמור על ביטחונה.‬
‫- אבל... - אבל כלום!‬
‫אם אכפת לך מהביטחון שלה, חייה החדשים צריכים להיות אנונימיים.‬
‫אלווה אותך לחדר שלך.‬
‫תודה.‬
‫אז מה שלומך? את נראית טוב יותר.‬
‫בני, אתה כאן.‬
‫אימא.‬
‫הגעת מוקדם.‬
‫תראי איך אחותך התאוששה.‬
‫- היא אלופה. - היא נראית מעולה.‬
‫גברתי, זה בשבילך.‬
‫- אני תכף חוזרת. - טוב, אהובתי.‬
‫שנשתה קפה?‬
‫- הלו. - מרינה, זה רמירס.‬
‫יש לי המידע שאנחנו מחפשים.‬
‫מה גילית?‬
‫את לא תאמיני מי היה אחראי על ראיות מהסוג הזה.‬
‫מי?‬
‫- מר אלוי קירוגה. - סבא שלי?‬
‫אבל אין לי גישה למסמכים שהוא חתום עליהם.‬
‫בטח יש משהו שנוכל לעשות.‬
‫סבא שלי לא עבד...‬
‫לבדו.‬
‫רמירס, אני צריכה שתעזור לי במשהו.‬
‫- יש לי רק מספר דקות. - זה כל מה שאני צריכה.‬
‫אקרא לבלש סארקו. אני חייב ללכת.‬
‫תודה.‬
‫גברת קירוגה הנועזת.‬
‫בוא נדבר על סבא שלי.‬
‫אמרת שהיית התלמיד האהוב עליו.‬
‫תצטרך להוכיח את זה.‬
‫מה את רוצה לדעת?‬
‫מי מטורף מספיק בשביל ליצור מסכה ולצבוע אותה בדם אמיתי?‬
‫מצאת את המסכה של הרוצח.‬
‫זה לא מה שאמרתי.‬
‫אם אנחנו מתכוונים לעבוד ביחד, כדאי שנסמוך זה על זה, נכון?‬
‫מצאת את המסכה של הרוצח?‬
‫הם עלולים לשמוע אותנו.‬
‫- אני יודע מי יכול היה ליצור אותה. - מי?‬
‫יש רק אומן אחד שמשתמש בטכניקה הזו כיום.‬
‫אבל בשביל לסייע לך,‬
‫אני צריך משהו בתמורה.‬
‫את החופש שלי.‬
‫אתה מתכוון לעזור לי?‬
‫האיש הזה לא יסכים לפגוש אותך בלעדיי.‬
‫- טוב. - הוא עד מוגן,‬
‫והוא סומך רק עליי. החיים שלו תלויים בזה.‬
‫איך אני אמורה לעשות את זה כשאתה בכלא?‬
‫אנחנו צריכים שמישהו יתחזה לי.‬
‫נצא לכמה שעות ונחזור, אבל נצטרך למצוא מישהו.‬
‫אני יודעת מי.‬
‫יש מישהו שיכול להחליף אותך.‬
‫לא, לא ולא. ואלף פעמים לא.‬
‫אני אומר לך שהוא השתמש במכונית לפניי.‬
‫הוא זה שהשאיר את המסכה מתחת למושב, לא אני.‬
‫נכון, זה לא אתה, אבל אתה לא יודע כלום על קסטניו.‬
‫- ואין לנו ברירה אחרת. - טוב, לי נראה ש...‬
‫שזה מטורף. זה מה שנראה לי.‬
‫מרינה, תקשיבי לי. הוא עובד על כולנו.‬
‫ואני בטוח שהוא אמר את זה כדי להימלט או לתקוף אותך אפילו.‬
‫אבל אני לא אישה מהסוג שהוא מתעניין בה.‬
‫חוץ מזה, זה רק לכמה שעות.‬
‫הקטור, תגיד לו.‬
‫טוב, אם...‬
‫אם זאת הדרך היחידה להתקרב לאומן הזה...‬
‫נצטרך לקחת את הסיכון, לא?‬
‫רואה?‬
‫"סיכון". את בעצמך אמרת את זה.‬
‫פבלו, אילו חיים יהיו לנו אם לא ניקח סיכונים?‬
‫בייחוד לך, אתה שוטר.‬
‫כבר הסברתי לך,‬
‫הרוצח קפא כשהוא ראה את הפנים שלי ביער,‬
‫וקסטניו כבר ידע את זה.‬
‫לא, לא ולא.‬
‫אני, אנדרס קסטניו פניה,‬
‫אשם ב...‬
‫פבלו סארקו, בלש אנדרס קסטניו‬
‫שלא תחשוב שאתה יכול פשוט ללכת.‬
‫- אני לא? - לא.‬
‫קודם כול, תצטרך לחתום על ההודאה הזו‬
‫שאומרת שאתה רוצח ה"פלר דה ליס".‬
‫מה?‬
‫זה כרטיס היציאה שלך מכאן.‬
‫אני, אנדרס קסטניו... אשם...‬
‫זה לא מה שסיכמנו.‬
‫אנחנו לא עושים את זה כי אנחנו סומכים עליך,‬
‫אלא כי אנחנו סומכים על האינטואיציה של מרינה.‬
‫- לא אחתום על זה. - בטח שכן.‬
‫אני לוקח את הסיכון ונשאר כאן,‬
‫אז אתה חייב להתחייב לי שתחזור.‬
‫נתתי מספיק הסברים לגבי המסכה הארורה.‬
‫כשתחזור, אנחנו נשרוף את המסמך.‬
‫עשינו עסק או לא?‬
‫אני אחתום.‬
‫אתה אמיץ מאוד, פבלו.‬
‫לא אתן ששום דבר יקרה לך.‬
‫אני זה שאמור להגן עלייך.‬
‫זה ייקח זמן רב?‬
‫נחזור בקרוב.‬
‫איפה האיש הזה גר?‬
‫באיי סיאס.‬
‫באיי סיאס?‬
‫לא מגיעות לשם סירות.‬
‫אנחנו כבר משחקים משחקים, הבלש?‬
‫תירגעו.‬
‫גם אני לוקח כאן הימור עצום.‬
‫תסמכי עליי.‬
‫אני יודע איך להגיע לשם.‬
‫איך? בסירת מנוע מהירה מאוד?‬
‫תני לי להיות זה שעולה לאווירון.‬
‫הקטור...‬
‫אני יודעת שאתה דואג,‬
‫אבל חלמתי על דבר כזה כל החיים שלי.‬
‫אתה יודע את זה.‬
‫אם משהו יקרה לך, לא אסלח לעצמי לעולם.‬
‫מרינה!‬
‫אני באה!‬
‫תן לי לסיים את החקירה הזאת.‬
‫סמוך עליי.‬
‫קדימה, בואי.‬
‫אין תחושת חופש גדולה מזאת, נכון?‬
‫- תירגעי, החלק הגרוע מאחורינו. - אני רק מתרגשת.‬
‫להיות איתי?‬
‫לא. לדעת שאנחנו עומדים למצוא את הרוצח.‬
‫ברור.‬
‫אני לא מסוג הבנות שנלחצות בקלות.‬
‫באמת?‬
‫זה לא מצחיק!‬
‫טוב, המראה שלך השתפר מאוד.‬
‫יש דרכים מרגשות יותר לנער את השיער שלי.‬
‫ברור.‬
‫הינה זה.‬
‫מכאן.‬
‫מרשים.‬
‫מה יש לך שם?‬
‫את המסכה.‬
‫איך אנחנו אמורים להגיד לאומן מה אנחנו מחפשים?‬
‫תמיד חושבת קדימה.‬
‫אתה לא מתכוון לספר לי עליו?‬
‫שמו עבדול אלזרד.‬
‫הוא עד מוגן, כפי שאמרתי לך.‬
‫יש לו צלקת על הפנים‬
‫כי הוא נכלא ועונה בזמן מלחמת הריף.‬
‫השתתפת במלחמת הריף?‬
‫יש עוד המון דברים שאת לא יודעת עליי, גברת קירוגה.‬
‫מרינה?‬
‫מרינה, זאת את?‬
‫הקטור?‬
‫לא הייתי צריך לתת לה ללכת.‬
‫מה?‬
‫היא הלכה עם הבלש קסטניו לחפש את יוצר המסכות.‬
‫חשבתי ששללתם את קסטניו בתור הרוצח.‬
‫את לא אמורה להיות כאן.‬
‫מרינה היא לא אישה מ"בית המים".‬
‫היא לא אחת מאיתנו.‬
‫אבל יש לה כל המידע על התיק הזה.‬
‫לו אני הייתי הרוצח...‬
‫הייתי יודע מה לעשות.‬
‫הינה זה.‬
‫עבדול!‬
‫נחמד.‬
‫עבדול!‬
‫טוב...‬
‫לא נראה לי שהוא כאן.‬
‫נפלא.‬
‫אז מה אנחנו עושים עכשיו?‬
‫מאלתרים.‬
‫אבא שלך לימד אותך איך להדליק מדורה?‬
‫אתה מציע שנישן כאן?‬
‫תשמרי על האש דולקת, אני תכף חוזר.‬
‫אתה הולך לזמן רב?‬
‫מה נאכל לארוחת ערב?‬
‫איגואנה על האש?‬
‫קדימה, תפתיע אותי. מה יש לארוחת ערב?‬
‫הצילו! הצילו!‬
‫קסטניו, תעזור לי! הצילו!‬
‫הצילו!‬
‫איך יכולת להשאיר את המסכה של הרוצח ללא השגחה?‬
‫תמיד תשמרי אצלך את הראיות.‬
‫חברים?‬
‫זה לא היה מצחיק.‬
‫מרינה.‬
‫נו באמת, אל תכעסי. זה היה שיעור.‬
‫מרינה.‬
‫שקט, שקט.‬
‫עבדול!‬
‫עבדול אלזרד! זה קסטניו!‬
‫קסטניו, ידידי!‬
‫חכי כאן. חכי.‬
‫אנדרס?‬
‫עליך השלום.‬
‫גם עליך.‬
‫מי זאת?‬
‫זאת מרינה קירוגה.‬
‫הנכדה של האדון אלוי.‬
‫מר אלזרד, אנחנו צריכים מידע לגבי המסכה הזאת.‬
‫אלסטור.‬
‫מה?‬
‫אנחנו צריכים לדעת מי הזמין אותה.‬
‫האיש הזה מסוכן מאוד. הוא רצח נשים...‬
‫מצטער, לא אוכל לעזור לכם.‬
‫אתה לא מקשיב. אני אומרת לך שהאיש הזה הוא רוצח.‬
‫אני חושש שאת זו שלא מקשיבה.‬
‫עבדול, אנחנו זקוקים לקצה חוט כדי שנוכל לקדם את החקירה.‬
‫אנחנו לא נסכן אותך.‬
‫אני עצור באשמת אחת הרציחות הללו.‬
‫והודות לגברת קירוגה, נתנו לי לצאת‬
‫ולהוכיח את חפותי.‬
‫אני חושב ששמרתי משהו מההזמנה הזו.‬
‫"המילון השטני" של ז'אק קולן דה פלנסי.‬
‫"אלסטור".‬
‫הרוצח בטח תלש את הדף הזה.‬
‫אם נמצא את הספר, הוא יהיה לא שלם.‬
‫תודה, חבר.‬
‫שהמזל ישחק לטובתכם.‬
‫סערה מתקרבת.‬
‫אולי כדאי שנחזור עד שהסופה תחלוף?‬
‫אני אמורה לדאוג?‬
‫מה קורה?‬
‫קסטניו, מה הבעיה? מה קורה?‬
‫תירגעי בבקשה.‬
‫אש! אנחנו עומדים למות!‬
‫- אש! - תירגעי!‬
‫אנחנו עומדים למות!‬
‫שימי משהו על הפה שלך!‬
‫תכסי את הפה!‬
‫- מה אתה עושה? - השתמשת פעם במצנח?‬
‫מה? לא!‬
‫קחי את שלך.‬
‫אין כאן כלום!‬
‫מה נעשה, קסטניו?‬
‫מה נעשה? מה נעשה?‬
‫תצטרכי להיצמד אליי.‬
‫אנחנו נקפוץ ביחד.‬
‫מה?‬
‫אל תסתכלי!‬
‫תסתכלי עליי!‬
‫אל תעזוב אותי!‬
‫- הידית! - מה?‬
‫הידית!‬
‫אני עומד למשוך בידית!‬
‫תחזיקי חזק!‬
‫אל תעזוב אותי!‬
‫- את בסדר? - כן.‬
‫הפסל!‬
‫לא, לא, לא!‬
‫הצלחנו!‬
‫קסטניו!‬
‫קסטניו. קסטניו!‬
‫קסטניו!‬
‫אנדרס! אנדרס!‬
‫אף פעם לא קראת לי אנדרס.‬
‫חשבתי שאתה מת.‬
‫חברים?‬
‫חברים.‬
‫- הקטור! - מרינה!‬
‫את בסדר?‬
‫בסדר גמור.‬
‫מה קרה?‬
‫מצאנו את האומן. הוא נתן לנו את זה.‬
‫לאבא שלך היה ספר כזה.‬
‫רואה?‬
‫אלה בדיוק אותם הקישוטים.‬
‫אבא שלך השתמש בספר הזה כדי להמחיש כמה מהתיקים שלו.‬
‫הוא לא סיפר לך על זה?‬
‫לא.‬
‫אז איפה הספר?‬
‫בואו נראה...‬
‫הוא צריך להיות...‬
‫הינה הוא.‬
‫סוניה.‬
‫היא נרצחה לפני 30 שנה ב"בית המים".‬
‫אבל לא תיארתי לעצמי שזה הוא.‬
‫רומן פרטי פרק 7: שד הנקמה‬
‫תרגום כתוביות: לני כהן‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬