UN ASSUMPTE PRIVAT
De qui parles?
De l'assassí de la Flor de Lis.
Té la flor gravada al pit.
Com és possible?
Fa més de 30 anys que actua.
Margó, necessitem que ens expliquis tot el que recordis del cas.
Qui és, ella?
La Sonia Ramos.
Treballàvem juntes a la Casa de l'Aigua.
Jo encara era una nena.
La casa era a Ourense i un noi de la zona va confessar l'assassinat.
El van tancar en un psiquiàtric.
I a les noies ens van treure d'allà.
Deien que la van apunyalar brutalment.
Hem de comprovar si la il·lustració correspon al llibre del pare.
Això connectaria el cas del passat amb el nostre.
Voilà.
Recordi que el seu pare treballava a Ourense en aquella època.
I en Ramírez.
Inspector Ramírez.
La Sonia Ramos. Com ens ha amagat el cas tot aquest temps?
Marina?
Què en sap, d'ella?
D'on l'heu tret, aquest nom?
Per què no ens ho ha dit?
No sé de què em parles.
Sé que va ser la primera víctima de l'assassí
fa 30 anys.
Hem trobat una foto als llibres del pare
i té la flor de lis gravada al pit.
-On sou? -A casa.
-Ara vinc. -No.
En en anem a Ourense.
Espera!
D'aquí a 20 minuts al cruceiro de Santa María.
Com que no vens?
És l'aniversari del seu germà.
Si no hi som cap dels dos, podria pensar que continuem investigant.
Però trobarem les respostes a Ourense.
Qui sap...
Potser necessiten ajuda des de casa.
De debò parlo amb l'Héctor Hugo?
I jo, amb la senyoreta Quiroga?
Està bé.
Vagin amb compte.
Trucaré quan sapiguem alguna cosa.
Estaré pendent.
És clar que sabia que va morir.
Però no que li havien gravat la flor de lis.
Com no va saber una cosa així d'una víctima?
No vaig treballar en la investigació.
El teu pare va voler que tot fos totalment secret.
I qui era el jove que va confessar?
Com ho sabeu, tot això?
Per què hem vingut si no és per parlarparlar?
El noi que va cometre aquell crim
era un jove que treballava a comissaria amb nosaltres.
Era molt manyós. Venia de vegades a arreglar coses.
Es deia Santiago Melero.
Volia ser policia.
Però era un noi... limitat.
El teu pare l'apreciava molt.
Li va ensenyar a llegir i a escriure.
Per això aquest cas va ser especialment difícil per ell.
Va complir condemna en un psiquiàtric, no a la presó.
El meu pare no va actuar honestament?
El teu pare era humà.
I mai hauria permès que continueu aquesta investigació,
tan delicada per ell.
I què suggereix?
Que us quedeu aquí.
-Aniré a Ourense. -Entenc que és una ordre.
Ho entén perfectament, inspector.
No esperi que abandoni ara.
Depèn de vostè que fem el que vulguem a Ourense,
o que hi anem tots junts i no se'ns escapi res.
Què decideix, inspector?
No sé com és que mai no vam tornar aquí.
La darrera vegada, jo devia tenir sis anys.
Les safates de pastissos han quedat precioses.
De debò, encisadores, Lourditas.
Perfecte. La taula com t'ha quedat? Anem a veure…
Un, dos, tres, quatre.
Però no som quatre.
Héctor, no som quatre.
La veritat és que...
la Marina no baixarà a berenar.
Com?
La senyoreta està indisposada.
No es pot perdre l'aniversari del seu germà.
Té un mal de cap horrible.
-Vaig a veure. -No!
És millor deixar-la descansar
i potser després baixa a menjar una mica de pastís.
Vaig a acabar de canviar-me.
Déu meu, ara mal de cap, la meva nena.
Héctor!
Marina.
No hi és.
Però què hi fas, aquí?
Estic preparant la seva coartada.
He de parlar amb ella.
-He recordat una cosa. -Què?
La Sonia tenia un fill.
Era petit, de tres anys, però va ser testimoni del crim.
Si el cas involucrava un menor, ha d'estar perfectament arxivat.
On?
Aquesta és la qüestió.
Deixi-ho a les meves mans.
Aneu amb compte, que caureu!
Fins després.
Vigila, nena!
ALFONSO QUIROGA COMISSARI
-He guanyat! -Has fet trampa!
A veure, senyoreta.
Per què l'han detingut aquest cop?
NOM DE LA MARE: SONIA
Qui deu ser?
Amb els casos no s'hi juga.
Qui era aquest nen, pare?
Segur que se li han mort els pares.
No tens mai por que et facin mal?
Mai.
I si el tinc, obro aquest calaix
i em marxen les pors quan us veig.
Mira, som nosaltres!
Aquesta soc jo i aquí sortim els dos. Mira.
Però jo no vull que et passi res.
Si tots ens morirem, Marina.
Qui vol anar al laboratori?
Jo!
I tu no hi vols anar?
-Tornaré a guanyar! -No!
Ara torno.
No us mogueu d'aquí.
Marina, on vas?
Acaba de dir que no ens moguem.
Sí, clar.
He vingut per seure al cotxe.
No és la nostra comissaria.
No hi podem entrar com si res, eh?
-No puc més. -No. Marina!
Veuràs quina...
Aquí!
-Hola. -Hola.
Els puc ajudar?
Hola. Soc l'inspector Pablo Zarco.
Busquem l'inspector Ramírez,
acaba d'entrar per veure el comissari.
Gràcies.
Si us plau, esperi aquí.
És clar.
Si us plau, esperi aquí. Gràcies.
Veus que fàcil?
Si tingués placa, mouria muntanyes.
N'estic segur.
En Ramírez ha dit que esperem fora, dubto que ens deixi entrar.
I a què esperem?
Bona pregunta. Marina, no!
Marina! Marina...
Hola.
Gràcies per acompanyar-me. Estic tan nerviosa...
Bona tarda.
Em van robar a plena llum del dia!
Em caurà el pèl per desobeir un superior.
Era aquell.
SECRETARIA TÈCNICA
-Què? -El despatx del meu pare.
No ho...
Marina, ni se t'acudeixi.
Marina, si us plau!
No! Mari…
No podem obrir la porta.
No podem ser aquí. Marina!
Marina, m'escoltes?
M'estàs escoltant?
No, no m'escolta.
Marina, es pot saber què busques?
Encara no ho sé.
Molt bé. No ho sap.
De vegades sents coses...
Coses?
I si en fas cas,
la vida et pot donar...
Voilà.
Més del que esperaves.
Què és, això?
Som el meu germà i jo.
Mira això.
Qui és?
Damián Ramos.
TESTIMONI D'HOMICIDI
El fill de la Sonia Ramos.
No m'ho digueu:
no trobàveu el lavabo.
Què hi feu, aquí?
-Què busqueu? -A vostè, inspector.
Ja. Dins de la capsa?
Deixin-se de ximpleries i surtin d'aquesta oficina.
Vinga.
Per fi podrem trobar l'assassí.
I amb una sanció.
-No, si us plau. -I tant.
Mentre fèieu la visita turística per la comissaria,
he fet que el comissari
ens signi una ordre pel psiquiàtric.
Bé!
Llàstima que de moment no hi puguem accedir.
Com diu?
És un lloc força aïllat.
Només hi ha una carretera,
però actualment no s'hi pot transitar.
Les tempestes d'aquests dies han tombat alguns arbres.
Vol dir que els pacients estan aïllats?
-Això sembla. -I si tenen cap emergència?
En aquest cas,
una dona els porta amb la seva barca.
Anem a veure-la.
No, de cap manera.
No estava previst.
Ramírez, improvisar és part de ser policia.
M'ho va ensenyar en Castaño.
Sí? I què més et va ensenyar?
-Això no m'agrada gens. -Què passa?
Ens oculta informació.
No tots volen treballar amb tu.
Com vulguis. Primer no vol que vinguem a Ourense,
després ens deixa al carrer
i ara no ens vol a la barca.
Per què no ens va dir que la Sonia tenia un fill?
Entesos.
-I si no ho sabia? -Com vols que no ho sàpiga?
Era la mà dreta del meu pare en cada cas.
No m'ho crec, que no tingués accés a tot.
I per què parla tant amb aquella dona?
És un home lleial al teu pare.
Per algun motiu no volia que ningú conegués el cas.
No ho sé.
-Aquí hi ha gat amagat. -Marina, Zarco, anem!
Vinga.
Fixa't en cada detall, com faria l'Héctor.
CASOS INFANTILS ARXIVATS
1920 CASOS INFANTILS
"Casos d'Ourense."
Voilà.
Sorpresa!
El senyor Arturo.
Felicitats, amor meu!
Moltes felicitats.
De debò, me n'havia oblidat.
-Que és el 23 de novembre? -Sí.
És el teu aniversari. El temps passa.
Bufa les espelmes i demana un desig.
Meravellós!
Felicitats.
-Felicitats, senyor. -Gràcies.
Un xampany animarà la festa!
I la Marina?
No està bé, té mal de cap.
No està recuperada,
no es cuida i al final passa el que passa.
Disculpeu-me, vaig al lavabo.
I tant.
Si us plau, no digui res.
On és la Marina?
Continua amb la investigació, oi?
Héctor, si la vols protegir, digues on és.
-Ha sortit. -Sí, ja ho veig.
On ha anat?
Héctor, no veieu el perill que corre?
No sabeu qui són els sospitosos ara mateix.
Vinga, Héctor, vinga!
Si us plau, Héctor.
On ha anat?
A Ourense, a investigar un cas de fa 30 anys
en què la víctima tenia una flor de lis gravada al pit.
Ourense?
No es preocupi. Anava amb l'inspector Zarco
i en Ramírez.
En Ramírez?
Digues a la meva mare que m'he d'absentar del berenar.
Prepara la biblioteca per una operació de cerca.
Ara mateix.
Hem arribat.
És allà.
Ja he dit que no era bona idea.
Anem.
Bé, com podem comprovar,
els símptomes coincideixen amb la teoria que havíem exposat anteriorment.
Per tant, el pacient haurà de continuar amb el tractament que l'havíem prescrit.
Sí?
Uns senyors i una senyoreta volen parlar amb vostè.
Amb permís.
Inspector. Quant de temps sense veure'l.
Si no m'equivoco, des...
Vinc amb la filla de l'Alfonso Quiroga.
Encantat.
En què els puc ajudar?
En Santiago Melero era un dèbil mental.
Disculpi, aquesta expressió és inapropiada i imprecisa.
M'interessa el seu diagnòstic mèdic.
I per què ha dit "era"?
És un nou truc de la policia?
Enviar una secretària guapa pels interrogatoris?
Podria limitar-se a respondre?
Tot al seu temps, senyoreta.
El cas d'en Santiago és un cas de demència esquizoide extrema,
amb comportament solipsista, sense cap signe d'emoció,
zero capacitat cognitiva
i tendència a l'autolesió.
Fins i tot va perdre un dit.
Li sembla bé així, senyoreta?
O he d'utilitzar un altre llenguatge perquè m'entengui?
Obsessió, solitud emocional, manca d'empatia…
A mi més que a esquizofrènia,
em sona al que el psiquiatre austríac Leo Kanner va anomenar autisme. Li sona?
O he d'utilitzar un altre llenguatge perquè m'entengui?
Les dones no haurien de llegir coses que no coneixen.
És clar, però un home amb el despatx ple de diplomes sí.
És allà.
En Santiago Melero és allà.
Mort.
Mort?
Com que mort? És mort?
El pacient va morir fa cosa d'un any.
Però això no és possible.
Sí que ho és, senyoreta.
Vaig anar al seu enterrament. Vaig ser l'únic.
No tenia familiars ni amics.
Aquest home ha continuat assa...
No deus pretendre donar detalls del cas, no?
Bé, crec que és tot el que necessitem saber.
Moltíssimes gràcies per la seva amabilitat.
-No li prendrem més temps. -Un plaer, inspector.
Serà millor que tornem a casa.
-Marina, anem. -Què?
-Anem. -Ja? Però...
Vinga.
Hem marxat massa aviat.
Marina, per molt que t'hi entestis,
s'ha acabat la investigació a Ourense.
I si aquell home ha mentit?
I si en Santiago Melero va fugir?
Marina, si us plau, deixa les teves ximpleries!
Jo veig en Santiago Melero cada dia.
De nit, caminant descalç.
Caminant?
Amb altres.
Cadascun porta una espelma encesa.
Sí, clar. I davant seu hi ha un mortal
amb la creu i un calder d'aigua beneïda.
Si us plau. Està boja.
Parla de la santa companyia.
No em direu que ara vosaltres...
Creieu en tot això...?
No sentiu l'aroma de cera en l'aire?
Aquesta gent de ciutat…
No sabeu res.
Ens pot portar al cementiri?
Però què coi?
El de l'altra vora. Podria?
No marxaré d'aquí sense comprovar si encara és viu.
En Santiago és mort.
No és l'assassí de la Flor de Lis.
Llavors, qui és?
Fa més d'una hora que he donat l'ordre!
A Ourense no la troben!
Pentinin tota la província.
Li porto un whisky i un cafè.
T'adones de l'embolic que heu muntat?
Prepara les seves coses, marxem aquesta nit.
Ara mateix. Amb el seu permís…
-Rosa. -Què passa?
Ves a casa i espera'm allà.
Què? M'estàs preocupant, què passa?
Un imprevist. Me n'he d'encarregar.
Serà una nit molt llarga.
-Però... -Tranquil·la, no passa res.
-Mare, l'acompanyes? -Sí, fill.
Hi ha un cotxe esperant, ara surto.
Vinga, filla. Vine amb mi.
Què ha passat?
La investigació s'ha complicat.
M'he d'assegurar que estaràs segura.
Marxem.
Tens el que vaig demanar?
T'espero a la porta del darrere.
L'Héctor recull les teves coses.
La Rosa ja és al cotxe, fill.
No podem continuar així.
Sé que són dates complicades,
però t'has de permetre ser feliç.
He de sortir.
He de fer gestions a comissaria. Tornaré aviat.
No crec que sigui bon moment per anar-hi.
No hi aniré, mare.
L'hi prometo.
Està bé.
Tornaré de seguida.
Val més que ens separem.
N'estàs segura?
Estic segura que la clau de tot és en la seva tomba.
"Santiago Melero."
No t'apropis. No t'apropis!
Què?
Ens has posat impediments des que hem sortit!
Què ha passat?
-Què passa? -Hem trobat la tomba.
Estàs bé?
Arribarem fins al final. T'ho prometo.
Hem tingut sort.
La pluja ha reblanit el terreny.
Serà fàcil cavar.
No sabia que havia estat enterramorts abans que policia.
Els meus tiets tenien una funerària.
Però a mi m'agradava més investigar els morts que enterrar-los.
D'acord.
A veure quants dits té aquest mort.
Com?
Si és en Santiago Melero, tindrà una mà amb quatre dits.
La ciàtica.
Noi, et toca a tu.
A mi? Què soc, la mula de l'equip?
Vull dir, la Marina és capaç de fer la feina d'un home, no?
-Podria. -Molt bé.
Per favor, inspector.
Comporti's. No li fa vergonya?
Això de l'alliberació a mitges, de debò…
Vinga, farem torns.
Em deixaràs ajudar-te abans que plogui a bots i barrals?
No.
El taüt. He arribat al taüt.
-Treu-lo. -Com?
Treu-lo, ràpid.
No. No el penso treure sol.
Aquí. Aquí mateix.
Amb compte.
Zarco, quants dits té aquesta mà?
Cinc.
I l'altra?
Quatre.
No hi ha cap dubte.
En Santiago Melero no és l'assassí actual.
Espera un moment.
Què és això?
Aquest home el van degollar.
El van assassinar?
La flor de lis.
No pot ser.
Pensa, Marina, pensa.
Has de mirar més enllà del que es veu a simple vista.
A veure.
La Sonia Ramos, una dona de la Casa de l'Aigua,
assassinada fa 30 anys, van gravar-li la flor de lis.
El culpable va ser en Melero.
El van enxampar de ple.
Però 30 més tard, un altre assassí
ataca les dones de la Casa de l'Aigua.
I en Santiago Melero, el primer a morir fa un any.
Les dones van morir després, però per què?
Per què?
Alastor, el dimoni de la venjança.
Qui voldria venjar la mort de la Sonia?
Sobretot, qui podria esperar 30 anys
per venjar-se?
El seu fill!
El fill de la Sonia és l'assassí de la Flor de Lis.
Què passa?
Tenia l'esperança d'equivocar-me.
No el reconeixes, aquest nen?
L'Arturo.
Us ha vist la mare?
No es preocupi, és a la seva habitació.
Senyor, té notícies de la senyoreta Marina?
Som-hi.
Senyor...
Vagi amb compte.
Marina, frena, que ens matarem.
No t'havia d'haver deixat conduir.
Para el cotxe.
No hi ha temps.
A la guantera tens el passaport nou i els diners.
Tens por?
No t'has de preocupar per res.
I on se suposa que em deixaràs?
A la frontera.
I això?
Algú t'ha d'ajudar a sortir del país.
I el meu?
Tot al seu temps.
TESTIMONI D'HOMICIDI
MORT VIOLENTA AMB SENYAL AL PIT
TESTIMONI DE LA MORT DE LA SEVA MARE
Margó!
Héctor!
Marina, filla!
Marina! Soc aquí!
Mare! On és la Margó?
-I la meva amiga? -Amb el teu germà.
-Què passa? -On han anat?
Què passa? M'estàs espantant!
Per què no em vas dir que l'Arturo és adoptat?
Marina, Déu meu. Digues què passa.
-Mare. -Digues.
L'Arturo...
-L'Arturo... -És l'assassí de la Flor de Lis.
-No! -Mare!
Mare!
Mare, escolta'm.
Mira'm.
Hi ha una dona en perill i l'hem d'ajudar.
Mira'm, si us plau! Mira'm!
Mare, el meu germà, l'Arturo,
va a algun lloc pel seu aniversari.
On va?
Al monestir de San Lourenzo de Carboeiro.
Perquè la seva mare està enterrada allà.
Una església? Què hi fem, aquí?
M'he d'ocupar d'un assumpte.
El tracte no era així.
Calla.
Anem.
Saps que aquí hi enterraven els pobres?
Deixa'm anar!
Naturalment, no ho feien dins, sinó aquí fora!
En fosses comunes.
Cossos llençats com escombraries.
Gent com la meva mare!
No...
L'Asunción no...
Qui ha dit res de l'Asunción?
La Sonia Ramos.
Vosaltres la vau deixar morir.
I ara li demanaràs perdó.
Demana-li perdó!
Perdó!
Deixa'm anar i no diré res.
-Ho juro. -No diràs res?
-No. -Com quan van matar la meva mare?
No.
Cap de les putes que he matat
ha cridat la meitat del que va cridar ella.
Ho sé, perquè jo hi era.
Ho vaig veure tot.
Com el vau deixar sol amb ella?
No és veritat.
Jo no sabia res.
Això és mentida.
Ell us va pagar.
Us va pagar per poder matar-la.
Jo era un nen i ella, una dona indefensa.
No te n'adones?
Jo també era una nena.
Jo et cuidava!
Tu eres com totes.
No vas fer res. Res!
Em vas deixar sol.
S'ha acabat.
Arturo!
Arturo, deixa-la anar!
Si feu un pas més, la mato!
Ningú dispararà! Ningú!
No li facis mal.
Baixeu les armes!
Si us plau...
Arturo, només vull parlar.
"Protegir sempre l'innocent," recordes?
Ho deia el pare.
Tant de bo ho hagués fet.
Per què dius això?
Enrere!
No ho saps, Marina.
No saps res.
Deixa que t'ajudi.
Allibera la Margó. Encara hi ets a temps!
A temps?
Estic a temps de fer justícia, Marina.
Només d'això estic a temps.
-Enrere! -Arturo!
Enrere!
No en tens ni idea, Marina,
del que és estar sol en aquest món.
-Si us plau. -Que et matin la mare com un gos.
Què hauries fet tu, Marina?
Tu què faries?
Digues! Què faries tu?
Arturo.
Arturo, entenc el dolor que sents, però...
No entens res, Marina.
Totes aquelles dones sabien que ell l'amenaçava
i van deixar que la matés. I el pare també.
No, no va poder anar així.
El teu pare va poder salvar-la i no ho va fer.
Arturo, saps que ell mai no faria res així.
Per què creus que em va acollir, Marina?
Perquè m'estimava?
Si us plau...
Va ser per alleujar la culpa.
És clar que t'estimava, Arturo.
El pare t'estimava moltíssim.
I jo també. T'estimo moltíssim.
Jo sense tu no seria com soc.
Sense les teves abraçades durant les tempestes, recordes?
I sense aquelles vegades que jugàvem a policies i lladres.
Marina, no som a la teva fantasia.
Això no és un joc. És la vida real.
Si us plau, escolta'm. Si us plau.
Aviat tindràs un fill.
He de posar fi a això.
No!
Marina!
Ramírez! No!
Arturo!
Arturo, no et moguis.
Mira'm. Mira'm!
Tranquil.
No facis esforços. Mira'm.
Per fi la gran Quiroga ha resolt l'enigma.
Però quina ximpleria dius?
Així acaben les històries de policies, no?
No.
No. El dolent no es pot morir.
Al dolent l'han de jutjar. Ens ho va ensenyar el pare.
Ell no era la persona que tu creus.
Està bé. Arturo.
Arturo!
Arturo.
Arturo!
No!
Veig que l'han deixat anar.
Gràcies a la seva feina, senyoreta.
Espero que això no hagi fet que es plantegi abandonar.
Aquesta vida no és per nosaltres, oi, Héctor?
Cert.
Sé que t'has tocat l'orella.
UN ASSUMPTE PRIVAT CAPÍTOL 8: SECRETS DE FAMÍLIA
Subtítols: Adrián Medina Reigada
Supervisor creatiu: Roger Peña