‫רומן פרטי‬
‫על מי את מדברת?‬
‫על רוצח ה"פלר דה ליס".‬
‫גם בה חרוט הפרח.‬
‫איך זה ייתכן?‬
‫הוא פעיל כבר מעל ל-30 שנה.‬
‫מרגו, את צריכה לספר לנו כל דבר שאת זוכרת על התיק הזה.‬
‫מי זו?‬
‫סוניה רמוס.‬
‫היא עבדה איתנו ב"בית המים".‬
‫הייתי אז רק ילדה.‬
‫"בית המים" היה באורנסה, ותושב מקומי הודה ברצח שלה.‬
‫כלאו אותו בבית משוגעים.‬
‫ואחר כך הוציאו אותנו משם.‬
‫מספרים שהיא נדקרה באכזריות.‬
‫כדאי שנבדוק אם הציור של האומן תואם לספר של אבא שלי.‬
‫זה עשוי לקשר בין המקרה הישן לחדש.‬
‫בבקשה.‬
‫זכרי שאביך עבד באורנסה באותה העת.‬
‫- גם רמירס. - גם רמירס.‬
‫הבלש רמירס.‬
‫סוניה רמוס. איך הסתרת את התיק שלה מאיתנו כל הזמן הזה?‬
‫מרינה?‬
‫מה אתה יודע עליה?‬
‫מאיפה השגת את השם הזה?‬
‫למה לא סיפרת לנו?‬
‫אני לא יודע על מה את מדברת.‬
‫היא הייתה הקורבן הראשון של רוצח ה"פלר דה ליס"‬
‫לפני 30 שנה.‬
‫מצאנו תמונה של הפשע בין הספרים של אבי,‬
‫ופרח ה"פלר דה ליס" חרוט בחזה שלה.‬
‫- איפה את? - בבית.‬
‫- אני תכף בא. - לא.‬
‫אנחנו נוסעים לאורנסה.‬
‫חכי!‬
‫תפגשי אותי בעוד 20 דקות בצומת סנטה מריה.‬
‫מה זאת אומרת, אתה לא בא?‬
‫היום יום ההולדת של אחיך.‬
‫אם גם אני וגם את לא נהיה שם, הוא עלול לחשוב שאנחנו עדיין חוקרים.‬
‫אבל נגלה את כל התשובות באורנסה.‬
‫מי יודע...‬
‫אולי אוכל לעזור יותר מהבית.‬
‫אני באמת מדברת עם הקטור הוגו?‬
‫ואני מדבר עם גברת קירוגה?‬
‫בסדר.‬
‫תשמרי על עצמך.‬
‫אתקשר כשנמצא משהו.‬
‫אני אחכה.‬
‫ברור שידעתי על מותה,‬
‫אבל לא ידעתי שה"פלר דה ליס" היה חרוט בה.‬
‫איך ייתכן שלא ידעת?‬
‫לא הייתי מעורב בחקירה.‬
‫אביך שמר על סודיות מוחלטת בתיק הזה.‬
‫מי היו אלה שהסגירו את עצמם?‬
‫איך אתם יודעים את כל זה?‬
‫הגענו לכאן כדי לדבר על התיק, לא?‬
‫הבחור שביצע את הפשע‬
‫היה אדם צעיר שעבד איתנו בתחנה.‬
‫איש תחזוקה. הוא בא פעם בכמה זמן לעשות כל מיני עבודות.‬
‫קראו לו סנטיאגו מלרו.‬
‫הוא רצה להיות שוטר.‬
‫אבל הוא היה... קצת איטי.‬
‫אבא שלך חיבב אותו מאוד.‬
‫הוא לימד אותו לקרוא ולכתוב,‬
‫לכן התיק הזה היה קשה במיוחד בשבילו.‬
‫הוא נכלא במוסד פסיכיאטרי במקום בבית הסוהר.‬
‫אתה אומר שאבי פעל בחוסר יושר?‬
‫אביך היה אנושי.‬
‫והוא בחיים לא היה מסכים שתמשיכי בחקירה הזו.‬
‫זה היה נושא רגיש מאוד בשבילו.‬
‫אם כך, מה אתה מציע?‬
‫שתישארו כאן.‬
‫- אני אסע לאורנסה. - אני מבין שזו פקודה.‬
‫אתה מבין נכון, הבלש.‬
‫אל תצפה ממני לוותר עכשיו.‬
‫זה תלוי בך אם ניסע לבד לאורנסה,‬
‫או שניסע כולנו ביחד כדי לא לפספס שום פרט.‬
‫מה אתה אומר, הבלש?‬
‫אני לא יודעת למה הוריי מעולם לא חזרו הנה.‬
‫אני חושבת שהייתי בת שש בפעם האחרונה שנסענו לאורנסה.‬
‫מגשי העוגות נראה נפלא.‬
‫באמת מדהים, לורדיטס.‬
‫מושלם. בואו נבדוק את השולחן הזה.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע.‬
‫אבל אנחנו לא ארבעה.‬
‫הקטור, אנחנו לא ארבעה.‬
‫העניין הוא...‬
‫שמרינה לא תוכל להצטרף לשולחן.‬
‫מה?‬
‫הבחורה הצעירה מרגישה לא טוב.‬
‫איך היא יכולה לפספס את יום ההולדת של אחיה?‬
‫יש לה כאב ראש איום.‬
‫- אלך לבדוק מה איתה. - לא!‬
‫עדיף שתיתני לה לנוח,‬
‫ואולי אחר כך היא תרד למטה לאכול עוגה.‬
‫אסיים להתלבש.‬
‫אלוהים, למה קיבלת כאב ראש דווקא היום, ילדתי?‬
‫הקטור!‬
‫מרינה.‬
‫היא לא כאן.‬
‫מה אתה עושה כאן?‬
‫אני מכין את האליבי של מרינה.‬
‫אני צריכה לדבר איתה,‬
‫- נזכרתי במשהו. - באמת?‬
‫לסוניה רמוס היה בן.‬
‫הוא היה רק בן שלוש, אבל הוא היה עד לפשע.‬
‫אם קטין היה מעורב במקרה, זה אומר שהוא אמור להישמר היטב בארכיון.‬
‫איפה?‬
‫זאת השאלה.‬
‫תני לי לטפל בזה.‬
‫תיזהר, אתה תיפול!‬
‫נתראה אחר כך.‬
‫זהירות, ילדה!‬
‫אלפונסו קירוגה סגן ניצב‬
‫- ניצחתי! - רימית!‬
‫טוב, גברתי.‬
‫למה נעצרת הפעם?‬
‫שם האם: סוניה‬
‫מי זה?‬
‫אל תשחקו בתיקים שלי.‬
‫מי הילד הזה, אבא?‬
‫בטח ההורים שלו מתו.‬
‫אתה לא מפחד שהם יפגעו בך?‬
‫בכלל לא.‬
‫ואם אני מפחד, אני פותח את המגירה הזאת,‬
‫וכל הפחדים שלי נעלמים כשאני רואה אתכם.‬
‫תראה, אלה אנחנו!‬
‫זאת אני ואלה שנינו. תראה!‬
‫אבל אני לא רוצה שיקרה לך משהו.‬
‫כולנו נמות, מרינה.‬
‫מי רוצה ללכת למעבדה?‬
‫אני!‬
‫מה, אתה לא רוצה ללכת?‬
‫- אני עומד לנצח שוב! - לא!‬
‫אני תכף חוזר.‬
‫תישארו כאן.‬
‫מרינה, לאן את הולכת?‬
‫הוא אמר לנו להישאר כאן.‬
‫כן, ממש.‬
‫בשביל זה באתי, כדי להישאר במכונית.‬
‫זאת לא התחנה שלנו.‬
‫לא נוכל לשוטט פה כאילו היא שלנו.‬
‫- אני לא יכולה לחכות. - לא. מרינה!‬
‫את תגרמי...‬
‫כאן, לכאן!‬
‫- שלום. - שלום.‬
‫איך אני יכול לעזור?‬
‫שלום. אני הבלש פבלו סארקו,‬
‫אנחנו מחפשים את הבלש רמירס,‬
‫הוא הגיע לפגוש את סגן הניצב.‬
‫תודה.‬
‫חכו כאן, בבקשה.‬
‫אין בעיה.‬
‫תחכי כאן, בבקשה. תודה.‬
‫תראה כמה זה פשוט.‬
‫אם היה לי תג, הייתי מזיזה הרים.‬
‫אני בטוח.‬
‫אבל אם רמירס אמר לנו לחכות בחוץ, אני לא חושב שיכניסו אותנו.‬
‫אז למה אנחנו מחכים?‬
‫שאלה טובה. מרינה, לא!‬
‫מרינה! מרינה...‬
‫שלום.‬
‫תודה על הליווי, אדוני השוטר. אני כל כך לחוצה...‬
‫צהריים טובים.‬
‫מישהו גנב את התיק שלי לאור יום!‬
‫אני אסתבך בגלל אי ציות לפקודה מהממונה עליי.‬
‫הינה זה.‬
‫מזכירות טכנית‬
‫- מה? - המשרד של אבי.‬
‫לא, אל...‬
‫מרינה, שלא תחשבי על זה אפילו.‬
‫מרינה, לא, בבקשה!‬
‫בבקשה תפסיקי!‬
‫אסור לנו לפתוח את הדלת.‬
‫אסור לנו להיות במשרד הזה. מרינה!‬
‫מרינה, את מקשיבה לי?‬
‫את מקשיבה לי?‬
‫לא, היא לא מקשיבה.‬
‫מרינה, מה את מחפשת?‬
‫אני עוד לא יודעת.‬
‫נהדר. היא לא יודעת.‬
‫לפעמים פשוט חשים בדברים...‬
‫דברים?‬
‫אם תקדיש להם תשומת לב,‬
‫החיים יכולים לתת לך...‬
‫בבקשה.‬
‫...הרבה יותר ממה שציפית.‬
‫מה זה?‬
‫אלה אני ואחי.‬
‫תראה את זה.‬
‫מי הילד הזה?‬
‫דמיאן רמוס.‬
‫עד לרצח אלים‬
‫זה הבן של סוניה רמוס.‬
‫תנו לי לנחש.‬
‫לא מצאתם את השירותים.‬
‫מה אתם עושים כאן?‬
‫- מה אתם מחפשים? - אותך, הבלש.‬
‫כן. בתוך הקופסה הזאת?‬
‫תפסיקו עם השטויות וצאו מהמשרד ברגע זה.‬
‫קדימה.‬
‫סוף סוף נמצא את הרוצח.‬
‫וניענש, סארקו.‬
‫- לא, בבקשה. - כן, בהחלט.‬
‫בזמן שעשיתם סיור לא מאושר בתחנה,‬
‫שכנעתי את סגן הניצב‬
‫לחתום על צו לבית החולים הפסיכיאטרי.‬
‫נהדר!‬
‫חבל שלא נוכל להגיע לשם עכשיו.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫זה מקום די מבודד.‬
‫רק כביש אחד מוביל לשם,‬
‫אבל אי אפשר לנהוג בו כרגע.‬
‫הסופות האחרונות גרמו לכמה עצים ליפול.‬
‫אתה אומר שהמטופלים מבודדים שם?‬
‫- כך נראה. - ומה אם יש מקרה חירום?‬
‫במידה ויש,‬
‫אישה אחת מגיעה אליהם בסירה.‬
‫אז נלך לפגוש אותה.‬
‫לא, תשכחי מזה.‬
‫זה לא חלק מהתוכנית.‬
‫רמירס, אלתור הוא חלק מעבודתו של השוטר.‬
‫רואה? קסטניו לימד אותי את זה.‬
‫כן? מה עוד הוא לימד אותך?‬
‫- אני לא אוהבת את זה. - מה הבעיה?‬
‫הוא מסתיר מאיתנו מידע.‬
‫לא כל השוטרים אוהבים לעבוד איתך.‬
‫שיהיה. קודם כול, הוא לא רצה שנבוא לאורנסה,‬
‫ואז הוא השאיר אותנו מחוץ לתחנה,‬
‫ועכשיו הוא לא רוצה שנעלה לסירה.‬
‫למה הוא לא סיפר לנו שלסוניה רמוס היה בן?‬
‫טוב.‬
‫- אולי הוא לא ידע? - איך הוא לא ידע?‬
‫רמירס היה יד ימינו של אבי בכל תיק.‬
‫אני לא מאמינה שלא הייתה לו גישה לכול.‬
‫ולמה הוא מדבר עם האישה הזו כל כך הרבה זמן?‬
‫האיש הזה נאמן לאביך.‬
‫מסיבה כלשהי, הוא לא רצה שיחטטו בתיק הזה.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫- משהו מסריח קורה כאן. - מרינה, סארקו, קדימה!‬
‫קדימה.‬
‫תקדיש תשומת לב לכל פרט קטן, זה מה שהקטור היה עושה.‬
‫תיקי ילדים ארכיון‬
‫1920 תיקי ילדים‬
‫תיקי אורנסה חסוי‬
‫בבקשה.‬
‫הפתעה!‬
‫אדון ארטורו.‬
‫יום הולדת שמח, אהובי!‬
‫יום הולדת שמח.‬
‫אני נשבע, שכחתי שהיום...‬
‫- שכחת שהיום ה-23 בנובמבר? - כן.‬
‫זה יום ההולדת שלך, יקירי. הזמן טס.‬
‫תכבה את הנרות ותביע משאלה.‬
‫נפלא!‬
‫יום הולדת שמח.‬
‫יום הולדת שמח, אדוני.‬
‫קצת קאווה יעורר את האווירה!‬
‫איפה מרינה?‬
‫היא מרגישה לא טוב, כואב לה הראש.‬
‫היא לא החלימה לחלוטין,‬
‫והיא כל הזמן מתאמצת יתר על המידה, אז אין פלא.‬
‫תסלחו לי, אני צריך ללכת לשירותים.‬
‫אין בעיה.‬
‫בבקשה אל תספר לאיש.‬
‫איפה מרינה?‬
‫עדיין עובדת על החקירה הארורה, נכון?‬
‫הקטור, אם אתה באמת רוצה להגן עליה, תספר לי איפה היא.‬
‫- היא יצאה. - כן, אני רואה.‬
‫לאן היא הלכה?‬
‫הקטור, אתה מבין שהיא בסכנה גדולה?‬
‫אתה לא יודע מי החשודים בשלב הזה.‬
‫קדימה, הקטור, קדימה!‬
‫אני מבקש ממך. בבקשה, הקטור.‬
‫לאן היא הלכה?‬
‫לאורנסה, לחקור מקרה מלפני 30 שנה,‬
‫לקורבן היה חרוט ה"פלר דה ליס" בחזה.‬
‫אורנסה?‬
‫אל תדאג, היא נסעה עם הבלש סארקו‬
‫ועם רמירס.‬
‫עם רמירס?‬
‫בבקשה תספר לאימי שאני חייב לנטוש את המסיבה.‬
‫תכין את הספרייה כדי שאוכל לפתוח במבצע חיפוש.‬
‫מיד.‬
‫הגענו.‬
‫זה שם.‬
‫המוסד הפסיכיאטרי של נהר סיל‬
‫אמרתי לך שזה רעיון לא טוב.‬
‫בואו.‬
‫כן, כפי שניתן לראות,‬
‫כל התסמינים תואמים לתאוריה שהצגנו מוקדם יותר.‬
‫ולכן, המטופל חייב להמשיך בטיפול שרשמנו לו.‬
‫כן?‬
‫אדוני, שני אדונים וגברת רוצים לדבר איתך.‬
‫ברשותכם.‬
‫הבלש. לא ראיתי אותך הרבה זמן.‬
‫אם אני זוכר נכון, זה היה...‬
‫באתי הנה עם הבת של מר אלפונסו קירוגה.‬
‫נעים להכיר.‬
‫איך אני יכול לעזור?‬
‫סנטיאגו מלרו היה במצב נפשי ירוד.‬
‫תסלח לי, לא רק שזה לא ראוי, זה גם לא מדויק.‬
‫אני מעוניינת באבחון הרפואי שלו.‬
‫ולמה אמרת "היה"?‬
‫זה טריק חדש של המשטרה?‬
‫לשלוח מזכירה מושכת לחקירות?‬
‫אתה יכול פשוט לענות על השאלה?‬
‫כל דברו בזמנו, גברתי.‬
‫סנטיאגו מלרו סבל מסכיזופרניה קיצונית‬
‫והתנהגות סוליפסיסטית. הוא היה חסר כל רגש,‬
‫חסר כל יכולת קוגניטיבית,‬
‫והייתה לו נטייה לפגיעה עצמית.‬
‫הוא אפילו איבד את אחת מאצבעותיו.‬
‫זה בסדר, גברתי?‬
‫או שאני צריך להשתמש במונחים שאת מבינה?‬
‫אובססיבי, מתבודד, נטול אמפתיה...‬
‫במקום סכיזופרניה או אי שפיות,‬
‫זה נשמע לי כמו מה שהפסיכיאטר האוסטרי, ליאו קנר, מכנה "אוטיזם". שמעת על זה?‬
‫או שאני צריכה להשתמש במונחים שאתה מבין?‬
‫נשים לא צריכות לקרוא דברים שהן לא מבינות.‬
‫ברור, אבל גבר עם משרד מלא בתעודות דווקא כן.‬
‫זה שם.‬
‫סנטיאגו מלרו נמצא שם.‬
‫מת.‬
‫מת?‬
‫מה זאת אומרת? הוא מת?‬
‫המטופל מת לפני מעל לשנה.‬
‫אבל זה לא ייתכן.‬
‫אני חושש שכן, גברתי.‬
‫נכחתי בהלוויה שלו, הייתי היחיד.‬
‫לא היו לו חברים או משפחה.‬
‫האיש הזה המשיך לרצוח נשים...‬
‫אתה לא יכול לחלוק מידע על המקרה הזה, נכון?‬
‫טוב. זה כל מה שאנחנו צריכים לדעת.‬
‫תודה רבה על אדיבותך.‬
‫- לא נגזול עוד מזמנך. - היה לי לעונג, הבלש.‬
‫כדאי שנחזור הביתה.‬
‫- מרינה, בואי נזוז. - מה?‬
‫- בואי נלך. - כבר? אבל...‬
‫קדימה.‬
‫לא היינו צריכים ללכת כל כך מהר.‬
‫מרינה, את יכולה להתעקש כמה שתרצי,‬
‫אבל החקירה שלנו באורנסה הסתיימה.‬
‫מה אם האיש הזה שיקר לנו?‬
‫מה אם סנטיאגו מלרו לא מת, אלא ברח?‬
‫מרינה, בבקשה, אל תתחילי עם התאוריות המטורפות שלך!‬
‫אני רואה את סנטיאגו מלרו בכל יום.‬
‫בלילות, אני רואה אותו הולך יחף.‬
‫הולך?‬
‫עם האחרים.‬
‫כל אחד מהם מחזיק נר דולק.‬
‫כן, ממש. ומוביל אותם בן תמותה‬
‫שמחזיק צלב וקדרה של מים קדושים.‬
‫נו באמת, האישה הזאת מטורפת.‬
‫היא מדברת על "החבורה הקדושה".‬
‫אל תגידו לי שאתם...‬
‫שאתם מאמינים בכל...‬
‫אתם לא מריחים את ריח השעווה באוויר?‬
‫טיפוסים עירוניים.‬
‫אתם לא יודעים כלום.‬
‫תוכלי לקחת אותנו לבית הקברות?‬
‫מה לעזאזל?‬
‫זה שבצד השני. את יכולה?‬
‫אני לא עוזבת עד שאבדוק אם סנטיאגו מלרו בחיים.‬
‫סנטיאגו מת.‬
‫הוא לא רוצח ה"פלר דה ליס".‬
‫אז מי כן?‬
‫נתתי את הפקודה לפני יותר משעה!‬
‫לא מוצאים אותה באורנסה!‬
‫תסרקו את כל המחוז.‬
‫הבאתי לך ויסקי וקפה.‬
‫אתה מבין איזה בלגן עשיתם?‬
‫תארוז את החפצים שלה, עוזבים הלילה.‬
‫מיד. ברשותך.‬
‫- רוסה. - מה קרה?‬
‫תחזרי הביתה ותחכי לי שם.‬
‫אתה מפחיד אותי. מה קרה?‬
‫משהו לא צפוי. אני צריך לטפל בזה.‬
‫זה עומד להיות לילה ארוך.‬
‫- אבל... - אל תדאגי, הכול בסדר.‬
‫- אימא, תלווי אותה החוצה? - בהחלט.‬
‫מחכה לך רכב בחוץ, אבוא להיפרד ממך.‬
‫קדימה, בואי נלך.‬
‫מה קרה?‬
‫החקירה הסתבכה.‬
‫אני צריך לוודא שתהיי בטוחה.‬
‫אנחנו עוזבים.‬
‫יש לך מה שביקשתי?‬
‫אחכה לך בדלת האחורית.‬
‫הקטור אוסף את החפצים שלך.‬
‫בני, רוסה כבר ברכב, אבל...‬
‫אנחנו לא יכולים להמשיך ככה.‬
‫אני יודעת שזו תקופה קשה בשבילך,‬
‫אבל אתה חייב לאפשר לעצמך להיות מאושר.‬
‫אני צריך לצאת.‬
‫אני חייב לעשות משהו בתחנה. אחזור בקרוב.‬
‫אני חושבת שזה לא זמן טוב ללכת.‬
‫אני לא אעשה את זה, אימא.‬
‫אני מבטיח.‬
‫טוב.‬
‫אני אחזור בקרוב.‬
‫כדאי שנתפצל.‬
‫את בטוחה?‬
‫אני בטוחה שהתשובה לכול נמצאת בקבר הזה.‬
‫סנטיאגו מלרו 1897 - 1952‬
‫"סנטיאגו מלרו".‬
‫אל תתקרב. אל תתקרב!‬
‫מה?‬
‫אתה מעכב אותנו מהרגע שעזבנו. תתרחק!‬
‫מה קרה?‬
‫- מה קורה? - מצאנו את הקבר.‬
‫את בסדר?‬
‫אנחנו נרד לשורש העניין. אני מבטיח.‬
‫יש לנו מזל.‬
‫הגשם של הימים האחרונים ריכך את האדמה.‬
‫לא יהיה קשה לחפור.‬
‫לא ידעתי שהיית חופר קברים לפני שהפכת לבלש.‬
‫לדודים שלי היה בית לוויות.‬
‫אבל אני העדפתי לחקור אודות אנשים מתים מאשר לקבור אותם.‬
‫בסדר.‬
‫בואו נראה כמה אצבעות יש לגופה הזאת.‬
‫מה?‬
‫אם זה סנטיאגו מלרו, יהיו לו ארבע אצבעות ביד אחת.‬
‫יש לי סיאטיקה.‬
‫אתה תצטרך לעשות את זה, חבר.‬
‫אני? מה, אני החמור של הצוות?‬
‫כלומר, מרינה מסוגלת לעשות כל דבר שגבר מסוגל לעשות, נכון?‬
‫- אני מסוגלת. - יופי.‬
‫בבקשה, הבלש.‬
‫תתנהג כראוי, אתה מביך את עצמך.‬
‫נשים רוצות שוויון זכויות רק כשזה מתאים להן...‬
‫נעשה את זה בתורות.‬
‫תיתן לי לעזור לך לפני שיתחיל לרדת גשם?‬
‫לא.‬
‫ארון הקבורה. הגעתי אליו.‬
‫- תוציא אותו. - מה?‬
‫תוציא אותו, מהר.‬
‫לא, אני לא מוציא אותו לבדי.‬
‫לכאן.‬
‫בעדינות.‬
‫סארקו, כמה אצבעות יש לו ביד?‬
‫חמש.‬
‫וביד השנייה?‬
‫ארבע.‬
‫אין ספק לגבי זה.‬
‫סנטיאגו מלרו הוא לא הרוצח הנוכחי.‬
‫רק רגע אחד.‬
‫מה זה?‬
‫הגרון שלו שוסף.‬
‫הוא נרצח?‬
‫ה"פלר דה ליס".‬
‫לא ייתכן.‬
‫תחשבי, מרינה.‬
‫את צריכה להתבונן מעבר למה שהעין רואה.‬
‫טוב.‬
‫סוניה רמוס, האישה מ"בית המים",‬
‫נרצחה לפני 30 שנה, ה"פלר דה ליס" נחרט בחזה שלה.‬
‫מלרו הואשם ברצח הזה.‬
‫הוא נתפס על חם.‬
‫אבל 30 שנה לאחר מכן, רוצח נוסף‬
‫תוקף את הנשים מ"בית המים".‬
‫וסנטיאגו מלרו היה הראשון שמת, לפני שנה.‬
‫הנשים נרצחו אחריו. אבל למה?‬
‫למה?‬
‫אלסטור, שד הנקמה.‬
‫מי ירצה לנקום את מותה של סוניה רמוס?‬
‫וחשוב מכך, מי יהיה מסוגל לחכות 30 שנה‬
‫בשביל לממש את הנקמה שלו?‬
‫הבן שלה!‬
‫הבן של סוניה רמוס הוא רוצח ה"פלר דה ליס".‬
‫מה קרה?‬
‫קיוויתי שאני טועה.‬
‫את לא מזהה את הילד הזה?‬
‫ארטורו.‬
‫אימא שלי ראתה אתכם?‬
‫אל תדאג, השארתי אותה בחדר שלה.‬
‫אדוני, שמעת משהו ממרינה?‬
‫בואי נזוז!‬
‫אדוני...‬
‫תיזהר.‬
‫מרינה, תאטי. את תהרגי את כולנו.‬
‫לא הייתי צריך לתת לך לנהוג.‬
‫תעצרי את הרכב.‬
‫אין לנו זמן.‬
‫בתא הכפפות תמצאי את הדרכון החדש שלך וכסף.‬
‫את מפחדת?‬
‫אין לך ממה לדאוג.‬
‫ואיפה בדיוק אתה משאיר אותי?‬
‫בגבול.‬
‫דרכון ספרד‬
‫מה זה?‬
‫מישהו צריך לעזור לך לחצות את המדינה.‬
‫ואיפה שלי?‬
‫כל דבר בעתו.‬
‫עד לרצח אלים‬
‫רצח אלים עם סימן בחזה‬
‫עד לרצח אימו, סוניה רמוס‬
‫מרגו! מרגו!‬
‫הקטור!‬
‫מרינה, יקירתי!‬
‫מרינה! אני כאן!‬
‫אימא! איפה מרגו?‬
‫- איפה חברה שלי? - היא עזבה עם אחיך.‬
‫- מה קרה? - לאן הם הלכו?‬
‫מה קורה? את מפחידה אותי.‬
‫למה לא סיפרת לי אף פעם שאחי מאומץ?‬
‫מרינה, למען האל. תגידי לי מה קורה.‬
‫- אימא. - תספרי לי...‬
‫ארטורו...‬
‫- ארטורו... - הוא רוצח ה"פלר דה ליס".‬
‫- לא! - אימא!‬
‫אימא!‬
‫אימא, תקשיבי לי.‬
‫תסתכלי עליי.‬
‫יש אישה בסכנה ואנחנו צריכים לעזור לה.‬
‫תסתכלי עליי. בבקשה!‬
‫אימא. אחי, ארטורו,‬
‫הולך בכל שנה ביום ההולדת שלו למקום כלשהו.‬
‫לאן הוא הולך?‬
‫הוא הולך למנזר סן לורנצו דה קרבאירו.‬
‫שם אימו נקברה.‬
‫כנסייה? מה אנחנו עושים כאן?‬
‫יש משהו שאני חייב לעשות.‬
‫זה לא היה חלק מהעסקה.‬
‫תשתקי.‬
‫בואי נלך.‬
‫ידעת שקברו אנשים עניים בכנסייה הזאת?‬
‫תעזוב אותי!‬
‫ברור שלא קברו אותם בפנים. עשו את זה כאן, בחוץ!‬
‫בקברי אחים.‬
‫גופות נזרקו פנימה כמו זבל.‬
‫אנשים כמו אימא שלי!‬
‫לא...‬
‫אסונסיון לא...‬
‫מי מדבר על אסונסיון?‬
‫סוניה רמוס הייתה אימי.‬
‫את והחברות שלך נתתן לה למות.‬
‫ועכשיו את עומדת להתנצל בפניה.‬
‫תתנצלי בפניה!‬
‫אני מצטערת!‬
‫תן לי ללכת ולא אספר לאיש.‬
‫- אני נשבעת. - לא תספרי לאיש?‬
‫- אני נשבעת. - כמו אז, כשאימי נרצחה?‬
‫לא.‬
‫אף אחת מהכלבות שרצחתי‬
‫לא התקרבה לרמת הצרחות שלה באותו הלילה.‬
‫אני יודע את זה כי הייתי שם.‬
‫ראיתי הכול.‬
‫איך יכולתן להשאיר אותו איתה?‬
‫זה לא נכון.‬
‫לא ידעתי כלום.‬
‫את משקרת.‬
‫הוא שילם לכן.‬
‫כדי שיוכל לרצוח אותה.‬
‫הייתי ילד והיא הייתה אישה חסרת ישע.‬
‫את לא מבינה?‬
‫גם אני הייתי ילדה.‬
‫אני טיפלתי בך!‬
‫את היית כמו האחרות.‬
‫לא עשית כלום. כלום!‬
‫השארת אותי לבד.‬
‫זה נגמר.‬
‫ארטורו!‬
‫ארטורו, תעזוב אותה!‬
‫עוד צעד אחד ואני הורג אותה!‬
‫אף אחד לא עומד לירות בך! אף אחד!‬
‫אל תפגע בה.‬
‫תניחו את הנשק!‬
‫בבקשה...‬
‫ארטורו, אני רק רוצה לדבר.‬
‫"תמיד תגנו על החפים מפשע". זוכר?‬
‫אבא לימד אותנו.‬
‫הלוואי שהיה עושה את זה בעצמו.‬
‫למה אתה אומר את זה?‬
‫אל תתקרבו!‬
‫אין לך מושג, מרינה.‬
‫את לא יודעת כלום.‬
‫תן לי לעזור לך.‬
‫תשחרר את מרגו. זה עדיין לא מאוחר מדי.‬
‫לא מאוחר מדי?‬
‫זה לא מאוחר מדי לעשות צדק, מרינה.‬
‫זה הדבר היחיד שנותר לי לעשות.‬
‫- אל תתקרבו! - ארטורו.‬
‫אל תתקרבו!‬
‫אין לך מושג, מרינה,‬
‫איזו הרגשה זו להיות לגמרי לבד בעולם.‬
‫- בבקשה. - שהורגים את אימך כאילו היא כלב.‬
‫מה את היית עושה, מרינה?‬
‫מה את היית עושה?‬
‫תעני לי! מה את היית עושה?‬
‫ארטורו.‬
‫ארטורו, אני מבינה את הכאב שאתה חש, אבל זה לא...‬
‫את לא מבינה כלום, מרינה.‬
‫כל הנשים האלה ידעו שהוא מאיים עליה,‬
‫ונתנו לו לרצוח אותה. גם אבא.‬
‫לא, אין סיכוי שכך זה היה.‬
‫אבא שלך יכול היה להציל את אימי. הוא לא.‬
‫ארטורו, אתה יודע שאבא לא היה עושה דבר כזה.‬
‫למה את חושבת שהוא אימץ אותי, מרינה?‬
‫כי הוא אהב אותי?‬
‫בבקשה...‬
‫הוא רצה להקל על המצפון שלו, מרינה.‬
‫ברור שהוא אהב אותך, ארטורו.‬
‫אבא אהב אותך מאוד.‬
‫וגם אני. אני אוהבת אותך מאוד.‬
‫לא הייתי אותו הדבר בלעדיך.‬
‫בלי החיבוקים שלך בזמן הסופות, זוכר?‬
‫ובלי כל הפעמים ההן ששיחקנו בשוטרים וגנבים.‬
‫מרינה, זה לא עולם הפנטזיות שלך.‬
‫זה לא משחק. אלה החיים האמיתיים.‬
‫תקשיב לי, בבקשה.‬
‫עומד להיוולד לך תינוק.‬
‫אני חייב לשים לזה סוף.‬
‫לא!‬
‫מרינה!‬
‫רמירס! לא!‬
‫ארטורו!‬
‫- קדימה, תנשום! - ארטורו, אל תזוז.‬
‫תסתכל עליי!‬
‫זה בסדר. אתה בסדר.‬
‫זה בסדר.‬
‫אל תזוז יותר מדי. תסתכל עליי.‬
‫סוף סוף קירוגה הגדולה פתרה את התעלומה.‬
‫אילו שטויות אתה מדבר?‬
‫ככה כל סיפורי הבלשים נגמרים, לא?‬
‫לא.‬
‫לא. האיש הרע לא יכול למות.‬
‫האיש הרע צריך לעמוד לדין. אבא לימד אותנו את זה, זוכר?‬
‫אבא לא היה האיש שחשבת שהוא.‬
‫זה בסדר. ארטורו.‬
‫ארטורו!‬
‫ארטורו.‬
‫ארטורו!‬
‫לא!‬
‫אני רואה ששחררו אותך.‬
‫הודות לעבודה המצוינת שלך, גברת קירוגה.‬
‫אני מקווה שכל זה לא גרם לך לשקול לפרוש.‬
‫החיים האלה לא בשבילנו. נכון, הקטור?‬
‫נכון.‬
‫ראיתי שנגעת באוזן.‬
‫רומן פרטי פרק 8: סודות משפחתיים‬
‫תרגום כתוביות: לני כהן‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן ‬