På 1700-tallet brukte adelen mat for å unngå kjedsomhet og vise sin storhet.
Men folket hadde knapt med mat.
Selv om vertshus og poststasjoner serverte enkel mat til reisende, -
-var det sjelden man spiste utenfor hjemmet.
Restauranten, et sted for kreativitet og selskapelighet, -
-var ennå ikke oppfunnet...
Smør!
Arbeid, livskraft og smør! Vær sjenerøse, mine herrer!
Is til sjømaten, ild til viltet.
Hvordan går det? Duene skal være lettstekt!
Grønnsakene skal være sprø, duene lettstekt.
Det holder ikke bare å gjøre det, man må gjøre det bra. Stort og smakfullt!
For å tilfredsstille sansene. Hva er det du gjør?
Jeg drysser kanel på kjøttet.
Vi lever ikke i middelalderen. Ikke drep kjøttet med krydder!
Du må vekke smakene til live, ikke maskere dem. Benjamin!
Benjamin! Ordne det der for meg.
Og du, herr Kanel, kan ta oppvasken!
Oppvask!
Skynd dere, mine herrer. Det er en stor dag.
Gjør vei, gjør vei. Gå til side!
Ålpateene og krepsetertene skal ut først.
Hertugen har lyst på kreps. De vil ha andre servering.
Liker de det?
Det eneste som ble sagt, handlet om porselenet.
En ny kreasjon som kan spises som forrett.
Den sto ikke på menyen. Du kjenner reglene. Ingen nyskapninger.
Jeg fant sønnen din i biblioteket igjen. Han hører ikke hjemme der.
Hvor ofte må jeg si det? Nå går vi.
Det bordet får flere stoler enn gjester.
Hvis man ikke vet hvordan, bør man ikke være vertskap.
- Det trengs sjeldne kvaliteter. - Så sannelig.
Velstand, men også rundhåndethet.
Smak, velbefinnende og vidd.
La oss bare innse det, mine herrer. Ekte amphitryoner er sjeldne!
Så sant, kjære Chamfort. Ditt bord er blant de beste i landet.
Min venn... Du er den nye Lucullus!
Dette er nytt.
Hva kaller du det?
Nydelig! Det er nydelig.
Ingen fare. Hertugen vil like det. Det gjør han alltid.
Men i dag er annerledes.
Gjestene er ofte i Versailles. Får mål- tidet ros, kan han ta meg med til Paris.
Får du lage mat til kongen?
Du må ta med meg.
Hertugen vil gjerne framføre sine kommentarer.
La oss si oss enige i at en mann uten kokk, er en mann uten venner.
Hemmeligheten ligger i å lære ham opp selv.
Da faren min fant vår, var han baker på en poststasjon-
-i en avsides del av landet.
Bakerlærlingen ble kjøkkengutt, og kjøkkengutten ble mesterkokk!
Mine herrer, la oss ikke glemme at fråtseri er en dødssynd.
God mat er tillatt, men vi må kjempe mot den rådende moten-
-med overspising og overdreven appetitt.
Å spise stimulerer appetitten.
Og bordet fører til sengen.
Noe nytt om din venn i La Varenne? Jeg hører at han har alvorlige vansker.
Ikke nå lenger. Han har hengt seg.
Og jeg trodde han hadde smak.
Man la ikke slik prat ødelegge appetitten.
Gi heller en kommentar til mesteren bak middagen, som vansmekter foran oss.
- Jeg har smakt gode ting. - Suppen var glimrende.
Utsmykningen av salaten fortjener omtale.
Dine grillede vaktler var verdt å se.
- Jeg kan bare si 'glimrende'. - La det være sagt: vakkert.
Mine herrer, det fortjener et helt ordforråd. Det var glitrende, lekkert-
-og lysende.
Det var ikke et måltid, det var en ballett!
Mine herrer, vi er glad dere nøt det.
Manceron, alt var perfekt tilberedt.
Jeg smakte på din tyrkiske høne. Den var kjøttfull, gledelig og delikat.
En fryd. Din småsild-brioche smeltet i munnen.
Jeg syns de var-
-frekke og imøtekommende.
Frekke og imøtekommende... som baronesse de la Courtade!
Ergo er baronessen en brioche!
Min kjære Chamfort, du har traktert oss godt.
Med slike gleder som gjør at Paris venter deg.
Hva kaller du disse små paiene som ble servert til forrett?
Herligheter.
Det var din eneste falske tone.
Jeg er enig.
Jeg har sagt du ikke skal ta initiativ. Vær fornøyd med den oppsatte menyen.
De inneholder sopp eller annet som ikke hører hjemme på ditt bord.
Og hva er denne bleke grønnsaken? Ikke reddik, håper jeg.
Potet.
Rotfrukter! Hva tror du vi er? Tyskere?
- Det sies at de sprer spedalskhet. - Poteten er smakløs og stygg.
- Saken er at rettene mangler farger. - Og fjær!
Maten din er nok spiselig, men den er... provinsiell.
Og hvorfor har du skjegg?
Dette er ikke det 16. århundret!
Alt som er under bakken, er verdiløst. En god kokk bør vite det.
- Paris vil ikke ha noe av det. - Trøffel og potet...
Det er bare passende for griser!
Griser...
Griser!
Han tror vi er fleskeberg!
Grisunger!
Unge galter!
Ser jeg ut som en skinke?
Be om forlatelse.
Manceron!
Be om forlatelse, Manceron!
Jeg gikk for å sette opp feller sammen med ham.
Jeg fant ham på golvet. Han døde av en mageinfeksjon.
Men faren din var en tøffing.
Landsbyboerne invaderte huset de neste to dagene.
På grunn av hungersnøden var alle på dødens rand.
De lette etter brød.
De ødela alt.
Men nå som jeg er her... Jeg drar tilbake til ruinene mine.
Jeg har plass til tre.
Men blir du, må du vaske deg. For du stinker.
Er han sønnen din?
Ja.
Moren hans døde da han var tre.
Jeg kan vise ham skogen, om du vil.
Slik jeg gjorde med faren din da han var gutt.
I helvete! Han elsket skogen.
Jeg tviler på om han blir med deg. Han liker bare bøker. Bøker og blyanter.
Det er et under om han hjelper til på kjøkkenet.
Jean-Jacques Rousseau oppfordrer til å leve det enkle livet, i friluft.
Skogen ville vært en glede.
Blir du her?
Suppe av grønnsaker fra hagen.
- Grønnsaker fra hagen? - Intet er mer styrkende enn kjøttsuppe.
Jeg har gitt hesten mat.
- Er det Mancerons sønn som er der ute? - Det er faren min.
- Har ikke han vært kokk? - Ja. Men jeg laget suppen.
Godt at du åpnet igjen. Det er ikke nok poststasjoner.
- Hvor kommer du fra? - Paris.
Paris? Hva skjer der?
Her vet vi alt.
Én dag skal også jeg reise til Paris.
Vær så god. Gårsdagens avis.
- Jeg har lest den. Du kan få den. - Takk.
I forrige uke var jeg i operaen. Librettoen av herr Beaumarchais var...
Noen nyheter om folket? Jeg har hørt om uroligheter.
Tomme mager rumler. De roper i gatene, raner kirker...
Men de skynder seg hjem straks vaktene blir satt inn.
Folket liker å adlyde, og de trenger å få litt juling for å huske det.
Men det er et føyelig dyr, ingenting kommer til å skje.
Du har det bedre her. Du har et fint sted.
Jeg har kjennskap til vertshus. Jeg er på reisefot året rundt.
Med litt arbeid kan du gjøre det til en skysstasjon innen året er omme.
Og hvis du gjør noe med suppen.
Hallo, François.
Hvorfor her? Vi pleier å stoppe i Roanne.
Benjamin, den store kofferten skal hit.
- Hvorfor spiser vi ikke her? - Nei, de venter oss på neste stasjon.
Suppen er ikke noe bedre der, men jentene er frodigere.
Er du Manceron?
Jeg heter Louise, Jeg vil bli lærlingen din.
Jeg har laget syltetøy for jarlen av Briançon. Jeg vil lære å lage ekte mat.
Beklager, jeg lager ikke mat lenger. Adjø.
Benjamin, kom med kofferten!
Tilby dine tjenester til andre adelige. Mange vil gjerne ansette deg.
- Hevnen over Chamfort blir søtere. - Hvilken hevn?
Jeg laget mat for Chamfort. Etter hans smak, for hans gane.
Jeg har servert faren hans, jeg serverte sønnen. Det er livet mitt.
Det jeg er, har jeg dem å takke for.
Du spiser ikke nok. Spis!
Kjøtt gjør en gretten og voldsom. Jeg spiser ikke kjøtt lenger.
Ikke prat tull. Bare spis.
Du kan ikke bare gi opp livet og la det gå deg forbi.
Jeg har lest at brødrene Montgolfier flyr i varmluftsballonger.
En dag vil vi reise i luften slik vi reiser på veien.
Og vi kommer til å synge som blåmeiser. Det er bare sludder.
Den dagen mennesker kan fly... blir kokker konger.
Hvor skal du?
Det er én ting jeg ikke forstår. Hvorfor ba du ikke om forlatelse?
- Ikke noe å be om forlatelse for. - Kanskje...
Men hertugen sitter i slottet sitt, og her sitter du og blir deprimert.
Du burde oppsøke ham.
Jeg venter til han ber meg komme.
I mellomtiden har vi vann, vilt og grønnsaker. Det er nok.
Du har glemt hvordan det er å være fattig.
Tro meg, du blir snart lei av kastanjesuppe.
Hun er her fortsatt. Hun nekter å spise.
- Be henne legge seg i stallen. - Det har jeg alt gjort.
Hun sa at hun ikke gir seg før du ombestemmer deg.
Matlaging er en manns virksomhet. Kvinner forstår det ikke.
Jeg har kanskje ikke rett kjønn, men jeg vet at det er mitt kall.
Og jeg er villig.
Jeg kan alle de berømte oppskriftene. Taillevents, Massialots. Jeg kan dem.
Kan du lese?
Jeg har lært det. Jeg lærer fort.
Spør meg. Hvilken oppskrift vil du høre?
Due 'poupeton'? Kanin i appelsinjuice?
Se deg rundt. Læretiden er tre år.
Kan du se for deg å tilbringe tre år her?
Jeg blir her så lenge du syns det er nødvendig.
Du er uansett for gammel til å bli lærling.
Jeg betaler deg.
Sparepengene mine, alt jeg har. De er dine om du går med på det.
Svaret er nei.
Trøffel med potet var en fantastisk idé.
Det snakkes om uhellet ditt hos Chamfort selv hos jarlen av Briançon.
Hertugen ombestemmer seg nok. Han har avskjediget din etterfølger.
Her har jeg verken utstyr, grønnsaker eller kjøkken.
Jeg er for gammel til å bli imponert over kasseroller.
Øser og sleiver vil ikke lære meg det jeg er kommet for å lære.
- Jeg har mistet sansen for matlaging. - Lær meg opp og den kommer tilbake.
Du må lære å skitne til hendene.
- Vær så god. - Takk.
Trenger du noe mer, er vi på markedet hver morgen.
Legg det i kjelleren.
Hvordan får vi egg hvis du langer dem i deg ferske?
Kanskje du kan hjelpe til?
Brødet ditt er godt, men det er knapt med vin.
Veiene i Auvergne gjør en tørst.
Louise! Vin til disse herrene.
Et fint land. Lenge leve Cantal!
Som min far sa: Gud skapte vann for å slukke menneskets tørst, -
-men han hadde munkene i tankene da han skapte vin.
- Faren din var en flott mann. - Og hva sa han om ost?
En munk klarer seg med lite, men han trenger ost!
- Du har vel ikke litt salers-ost? - Nei, dessverre.
Et vertshus uten ost er som en munk uten mage!
Neste gang har jeg. Jeg har bestilt roquefort.
Roquefort, cantal, chèvre, et stykke av hver ville utgjort et godt måltid.
Du trenger en stor tallerken.
Server dem på et brett!
Det er et stort øyeblikk.
Her, denne er til deg.
Den første kaninen er viktig.
Vinteren er over, men tyven er fortsatt sulten.
- Oppfordrer du til tyveri? - Nei.
Jeg kjøper meg fred.
Jeg sender Benjamin til landsbyen og ber dem komme til oss med melet sitt.
Så gir vi dem brød. De sulter.
Gir vi ikke noe, kommer de til å ta alt vi har.
Hvorfor påføre seg selv noe slikt?
- Jeg var lei av å lage syltetøy. - Spar meg for praten om syltetøy.
Vi vet begge to at du aldri har arbeidet.
Jeg har sett på deg. Du prøver hardt, men de hendene er ikke vant til slit.
Man trenger bare å se deg gå.
Bare to typer kvinner går sånn.
Adelige og horer.
Og var du grevinne, ville du ikke vært her.
Du løy for meg.
Du har ingen rett til å gi opp matlagingen.
Snøen har tint, våren gir nye løfter.
De adelige viser fram hagene sine.
- Chamfort vil trenge deg. - Da vet han i så fall hvor jeg er.
Gjør ham misunnelig, så kommer han.
Tilby dine ferdigheter til andre. Berømmelsen din fører ham til din dør.
For å forføre må man lokke.
Ikke forveksle ditt yrke med mitt.
Jeg ber bare om en ny sjanse. Alle fortjener vel en ny sjanse?
Du har rett. Jeg løy.
Da faren min døde, etterlot han seg masse gjeld.
Jeg var et lett bytte.
Først ville jeg bare overleve, betale husleien.
Så gikk jeg fra et bordell til det neste.
Og til La Gourdan, det mest berømte huset i Paris.
Der ble man skjemt bort og pudret.
Og overlevde man, ble man til og med kurtisane.
Jeg gjorde det bra.
Du forpliktet deg til lære meg opp da du tok imot pengene mine.
Gjør du det ikke, er du både en feiging og en tyv.
Heldig for deg at du er kvinne.
Nei, jeg er lærlingen din.
Det er på tide at du lærer meg om annet enn tømmer og gjødsel!
Hva er det du gjør her?
Har du ikke familie? Ingen barn?
Jenter som deg har lausunger.
De var dødfødte.
Jeg duger kanskje ikke til noe, men jeg gir ikke opp.
Ta på deg kappen.
Vil du bli kvitt meg, kan du bare si ifra.
Og nå?
Vekk meg når du har funnet noe å spise.
Disse vekstene smaker piss.
Når det gjelder soppen, duger disse to og denne her.
Men denne tilbereder man bare hvis man vil bli kvitt noen.
Det er en fluesopp. Man dør i løpet av tre dager.
Kanskje den var til meg.
Det var trøfler og vaktler lenger inne i skogen.
Kjenner du ikke igjen gode råvarer, blir du aldri en god kokk.
Er omeletten ferdig?
Den er smakløs.
- Sett deg her. - Hvorfor der?
Ikke motsi meg når jeg sier noe. Sier jeg sitt, setter du deg.
Hør etter.
Fire ord er alt du behøver å vite:
Gester, ild, tid og redskaper.
Men først må du lære å smake, å gjenkjenne hver eneste ingrediens, -
-slik at du respekterer dem og gir dem liv.
Rips skal smake rips. Kål skal smake kål.
Sitt rett.
- Lukk øynene. - Hvorfor det?
'Hvorfor, hvorfor ...' Derfor!
Vil du lære eller ikke?
Verden er stygg fordi vi gjør den stygg. Falsk, uanstendig.
Det samme gjelder... Lukk øynene! Det gjelder matlaging.
Kokker må trene opp smakene sine... slik musikere trener opp ørene.
Å lytte til musikk betyr ikke at man kjenner den.
Man må ha lært den. Dette er vår musikk.
Alt inn i munnen.
Stol på munnen din.
En valnøtt.
Ja.
Sopp.
Gulrot.
Mynte.
Bladbete.
Ikke gjør det.
Dere er like, alle sammen.
Jeg er verdt like mye som dine baroner og jarler.
Jeg betaler, så jeg bestemmer.
Han fikk slutt på hungerrevoltene i Provence, men vil ikke ha politisk makt.
- Det er ekte edelhet. - Det sies at han er veldig stygg.
- Han er ingen dandy, herr Mirabeau! - Skjønnheten hans ligger i talemåten.
Den treffer en her. Og kvinner forguder ham.
En god taler sover aldri alene. Eller hva?
Jeg aner ikke. Skriv menyen på en tavle ved bordet-
-så de reisende vet hva de kan vente seg.
For seks måneder siden serverte han bare suppe, nå lokker han de reisende inn.
- Det var veldig godt. - Krydret med hennes smil og munterhet.
- Jeg sa det var god mat her. - Får jeg kjøpe litt smør?
Og jeg tar tre brød.
En vertinne som deg gjør en mann sulten.
En søt en. Som konditor burde jeg vite det.
Jeg antar at du liker sukrede mandler.
Vær så god. De er dine.
- For et kyss. - Det er en liten pakke.
Du burde kjøpe inn bedre vin.
Ikke disse utvannede greiene. Da kunne du solgt det dyrere.
På tide du slutter å drikke den og fanger noen ørreter.
- Og om vi viser prisene? - Du burde ansette andre jenter.
- Idiot! Og hva er det du ser på? - Jeg? Ingenting.
Jeg lar dere være.
Terrinen trenger litt persille. Du må variere smakene.
La fargene tale.
Liker du den ikke, kan du lage den selv!
- Jeg er kokk, ikke krovert. - Og jeg er ingen tjener.
Jeg er ikke her for å bli klådd på av kundene. Eller eieren.
Kanskje jeg tok feil. Jeg bør nok reise herfra.
Det skal ikke gjenta seg. Det lover jeg.
Tilgi meg.
Terrinene og ostene bør stilles fram. Kunder liker å se hva de kan få.
Det vekker appetitten.
Der er du. Jeg har savnet deg. Sett deg, min skjønne.
Er det noen hjemme?
Nå?
Er det noen her?
- Jeg er her! Jeg venter! - Kommer!
Min gode forvalter. Hva skyldes din edle visitt?
Spar meg for sarkasmen. Gi hesten min vann. Jeg er på vei forbi.
God dag, Hyacinthe.
Min venn... Hva har hendt med deg?
Du ser ut som en bjørn.
Så det er her du holder til?
Jeg har hørt at du baker igjen.
Jeg baker brødet mitt. Men du kom neppe hit for å snakke om melet mitt.
Noe nytt fra slottet?
Du satset feil, Manceron.
Jeg er faktisk kommet for å snakke brød. For med brødet kommer skatten.
Trodde du at du slapp unna?
Alt arbeid fører til skatt.
- Dyrt for brød. - Skatt er skatt. For ovnen og møllen.
Ikke se så dyster ut, Manceron.
Du ville høre nyheter fra slottet. Ja vel.
Gamle Gautier har en ny parykk. Et villsvin spiddet to av hundene våre.
Og lille Louis brakk armen da han falt av en ponni.
- Og på kjøkkenet? - En endeløs vals.
Den nyeste overgår neppe deg. Selv Francine nekter å ligge med ham.
Tenke seg til...
Og hertugen er nesten aldri der. Han tilbringer tiden i Paris.
Og når han spiser hjemme, er han i elendig humør.
Nå...
Vi må snakke om framtiden.
Hertugen føler at du grubler over feilen din.
Han ser for seg å avlegge deg en kulinarisk visitt.
Din botsøvelse nærmer seg kanskje slutten.
Og hvis jeg tror det jeg ser...
Er det i rett tid.
Om to uker vil han ha en bankett når han kommer fra Paris.
Han kommer sammen med noen venner og elskerinnen, grevinnen av Saint Genet.
Hun har avskjediget de to kokkene som etterfulgte deg.
Hun elsker champagne, østers... Og poteten!
Vi sender deg en liste over retter. Og spar oss for initiativer.
Gjør du hertugen tilfreds, vil han ansette deg igjen.
Du får en ny sjanse, Manceron. Ikke kast den bort.
- Denne kroen passer ikke for en hertug. - Trenger du penger, så si ifra.
Jeg tar meg av staben. Og når det gjelder resten...
Jeg tenker meg at du må være kreativ.
Ikke spar på porselenet. Gresk stil, med Amor på.
Og krystallglass og sølvbelagt bestikk.
Fortell hertugen at jeg skal prøve å leve opp til æren han viser meg.
Ikke prøv, gjør det perfekt. Ta imot hertugen som om han var en konge.
Overgå deg selv, Manceron!
Benjamin! Hesten min!
Vi setter bordene her. Hertugen skal sitte her.
Med malte baktepper her og her. Vi trenger utsmykking.
Sløyfer og fjær overalt. Og vi trenger en huske.
- Og en høyballe. - Høy?
Ja. Appetitt handler om mer enn matlaging.
Vi trenger blomster, fontener, skulpturer... Sauer.
Et engelsk drag. Og svaner. Seks svaner nær kilden.
Svanestuing får meg til å prompe.
Vi gjør om lageret til en kjeller for å avkjøle maten.
Et eksepsjonelt miljø.
Det er dette vi skal tilby ham.
- Et gourmet-smykkeskrin! - Du kan ikke gjøre det.
Hvorfor varte opp for innfallene til mannen som ydmyket deg?
Det er han som er kommet tilbake. Han trenger meg.
- Du ville jo at jeg skulle lage mat. - Ikke for ham. Du er fri!
Og du er svært ung.
Måtte hans eksellense, hertugen av Chamfort, ta seg god tid.
Åtte dager er for lite. Jeg skulle gjerne ventet i flere år.
Mine venner...
Jeg tror jeg har stå.
Markier! Grevinner! Dere er mine venner!
Måltidet vil vare lenge, og natten er kort!
Vin, vin og mer vin! Fat med vin!
God kveld.
- God morgen. - God morgen.
Jeg har en idé som kan hjelpe deg å øke fortjenesten.
Vi dekker bordene før de reisende kommer.
Mannen foran tallerkenen er allerede sulten.
Han blir sultnere om han føler at han er ventet.
Han betaler villig mer.
- En beskjed til en viss Manceron. - Han er inne.
Fra hertugen av Chamforts forvalter til Pierre Manceron.
Det er meg.
I morgen? Det skulle skje neste torsdag.
Hertugen kommer tidligere hjem fra Paris. Han ønsker et svar.
- Kan du ha det klart? - Klart?
Jeg har ikke engang tid til å ta med brigaden fra slottet!
- Hva er svaret? - Ja.
Fortell hertugen at han blir klar.
Jeg skal varme litt kaffe til deg.
- Er hesten min klar? - Han drakk, men har ikke spist ennå.
- Du burde la den få hvile. - Jeg har ikke tid.
Jacob! Tre tønner til deg. Skal jeg losse dem?
- Hva slags vin er det? - Gevrey Chambertin!
Man bestemmer ikke at man blir klar. Man er det, eller man er det ikke.
Se her. Hanekam i gelé og madeira. Benjamin!
Steinskvett i vinblader, kalvebrissel- terrine, sauetunger à la Gascony.
Førti retter, men ikke plass til én av mine.
Det som teller er at han vil ha din mat.
Og grevinnen av Saint Genet ønsker en kanelmousse!
Ikke bare planlegger han hele menyen, så må hun i tillegg gjøre den dyr!
En mousse fordi hun er redd for å tygge, eller åpne munnen!
Hun kan suge en hertug, men ikke vise tennene!
Kanel, safran, ingefær... Jeg er lei av de eksotiske krydderne deres!
Jeg ønsker meg hjemmelagde smaker. Sjalottløk, gressløk, hvitløk, estragon.
Men ikke kanel! Jeg lager ikke kanelmousse.
- Du kan lage den. - Jeg kan det ikke.
Er du lærling eller ikke?
- Jeg drømte at jeg var en fugl. - Ingen tid til å drømme.
Middagen er plutselig i morgen. Gå og gjør klar viltet.
Se hva du har gjort, din tosk!
Det var hesten din som bakket!
Jacob!
- Jacob. - Det var hans feil!
Hjelp meg! Få den vekk fra ham!
Kom nå. Vi har dårlig tid.
Du trengs på kjøkkenet.
Han skal ingen steder.
Det gjenstår å lage elleve retter. Det går for sakte.
- Hvordan går det med laksen? - Nesten ferdig.
Få se. Det duger.
Og leirskorpen. Dill på kanten av tallerkenene.
- Hvor er puddingene? - I kjelleren. Skal jeg gå?
Nei, gjør ferdig laksen. Jeg tar meg av det.
Fluer! Benjamin! Fluer!
- Ikke for mye å be om! - Han er knapt i graven, og du lager mat.
- Har jeg noe valg? - Han ville levd om du hadde hørt på meg.
Vi var frie, men du foretrekker å være en lakei.
Du er ikke den eneste som er lei seg. Vi har tid til å gråte etter banketten.
Ser du ikke at det tar livet av deg?
Ut! Ut!
Vann! Skynd deg!
Fort!
Hent mer! Og lintøy!
Hertugen vil ikke ta lett på en slik ydmykelse.
Han vil ikke bare avvise meg for godt.
Han vil ødelegge ryktet mitt også. Han tar fra meg retten til å bake.
Vi har ni timer på oss. Det er ikke over ennå.
Jeg kan ikke lage alt om igjen.
Du ville være fri til å lage helt nye retter. Nå er du det.
Server dem det du serverte oss.
Ditt innbakte oksekjøtt! Din stråbreserte kylling...
Vil de ha poteter? Server dem forretter av trøffel og potet.
Denne gangen vil de like det.
Jeg skal være hendene dine.
Og kyllingen.
Fint. Nei, der.
Butterdeigen har hvilt. Du kan kjevle den ut.
God dag, mine herrer.
Lag en allé av vasene og sett opp bordene i enden.
De kommer! To vogner i dalen!
Alle på plass. Vær klare til å ta dem imot.
Jeg... Du...
Jeg heter Pierre.
'Hertugens appetitt kunne ikke vente.'
'Vi stoppet ved en kro noen mil unna'-
-'for å kjøpe litt mat til reisen.'
'Dermed var ikke magen lenger organet som skulle tilfredsstilles.'
'Mannen med dette brevet skal sende personalet mitt tilbake.'
'Si at de ikke lenger trengs, og at de er ventet på slottet.'
'Året later til å bli parisisk.'
'Jeg tviler på at min herre gjentar sitt sjenerøse tilbud om en visitt.'
'Kanskje til sommeren. Eller neste år.'
'I mellomtiden... god appetitt! Hyacinthe.'
Det har han ingen rett til. Han har ikke rett til å behandle deg sånn.
Han forpliktet seg til å stoppe her og spise!
Så mye tid og innsats for ingenting!
Chamfort har ikke rett til å ydmyke deg. Han skal få svi for det han har gjort!
- Han skal ikke slippe unna! - Folk vil snart reise seg mot sløseriet.
En dag skal folket sitte ved bordet, og Chamfort skal dingle i galgen.
Nei!
Jeg har aldri vært hore.
Jeg er markisen av La Varenne.
Du kjente mannen min. Han spiste ved hertugen av Chamforts bord.
De gjorde forretninger sammen med Ostindiakompaniet.
Det ble sagt at de var venner.
Sannheten er at François ikke kunne si nei.
Hertugen brukte ham som front for å kjøpe aksjer.
Chamfort kom stadig oftere på besøk.
Først i forretninger, deretter for å gjøre kur til meg.
Jeg unngikk ham.
Han truet med å ruinere oss hvis jeg ikke ga etter.
Jeg trodde ikke på ham.
Så han satte trusselen ut i livet.
I løpet av få dager hadde vi ingenting igjen.
François ville tilstå alt i Versailles, men...
Han kom ikke så langt.
En morgen fant jeg ham hengende fra et tre-
-utenfor soveromsvinduet mitt.
Chamfort sa det var selvmord, men saken er at han myrdet ham.
Så... Jeg dro til slottet-
-med en kniv, for å skjære over strupen hans.
Men jeg klarte ikke å gjøre det.
Å drepe et menneske, selv et som er så skjendig, er vanskeligere enn en tror.
Jeg så ham sove hele natten...
Jeg avskydde meg selv for at jeg var så svak.
Jeg søkte tilflukt hos en nonneorden da jeg hørte at du ble avskjediget.
François hyllet maten din.
Han sa at du var hertugens stolthet.
Chamfort var nødt til å kalle deg tilbake.
Så jeg fant ut at jeg kunne forgifte ham.
Du løy hele tiden.
Han kan ikke slippe unna ustraffet.
Forsvinn.
Vent, Louise. Jeg skal hjelpe deg.
Benjamin! Pass på huset! Krukken min er tom, jeg henter vin.
Hypp!
Jacob hadde rett. Det er ikke nok vin her! Hypp!
Pappa!
Jeg finner litt fett til såret hans.
Politikk ødelegger appetitten.
Kongen har kalt inn troppene for å beskytte Versailles.
Vær forsiktig med rykter. Det er mat for ondskapsfulle tunger.
- Hvordan skiller man rykter fra sannhet? - Erfaring, min venn!
Det er som i kamp. Tror man alt man blir fortalt, dør man i frontlinjen.
En god soldat kan skille mellom en god kommando og en tåpelig ordre.
- Mer? - Gjerne.
François, kom og sitt hos oss!
- Mer, mine herrer? - Vi sier ikke nei.
Ost til løytnanten. En ny porsjon her.
- Fyll muggene! - Er det noe brød igjen?
- Hent noe brød på kjøkkenet. - Skal bli.
Godt å se deg på beina.
- Hva gjør de her? - De har slått leir nær kilden.
De ville ha brød, og jeg tilbød meg å gi dem mat.
- Har du mer flesk? - Selvsagt.
- Er det bra? - Herlig, frue.
Først til offiserene. Så foreslo Benjamin halve porsjoner til de menige.
Vin til offiserenes bord. Muggene er tomme!
Jeg bruker dine oppskrifter, toppet med syltetøy og frukt.
- Frue. Har du tid? - Kommer!
Det er best å servere søtsakene til slutt.
De vil ha brød ved det bordet.
Det var din sønns idé. Skiver vi brødet, går mindre til spille.
Hva er det?
Friterte potetpinner.
Jeg tenkte at skåret i strimler og stekt i olje... blir det noe for seg selv.
Ikke ille, men stygt. Det blir ikke populært.
Det er bare en tanke.
Jeg er glad du likte det.
Jeg var sulten.
Jeg kokte grønnsakene for seg, for å beholde fargen. Penere, ikke sant?
Elleve livre, sju sous og tre denier.
En potensielt lønnsom forretning.
Hva mener du med 'lønnsom'? Hele bataljoner kommer ikke forbi hver dag.
Veiene er fryktelige. Reisende er lei skitne skysstasjoner og fulle vertshus-
-som bare serverer råtne pateer og tyktflytende supper.
Kunder vil ha skikkelige måltider...
Hvorfor kom du tilbake?
Jeg dro ikke.
Du var i en sørgelig forfatning da vi fant deg.
- Jeg er bedre nå. - Jeg hadde gitt opp meg selv.
Jeg har kanskje ikke forandret meg, men du har svertet mitt navn.
- Jeg ville ikke laget mat igjen. - Det var hun som pleiet deg.
I tre dager og tre netter.
Glem det. Det som teller, er at du ikke lenger trenger Chamfort.
Vi kan gjøre det vi gjør i dag, hver dag.
Du hadde rett. Vi må dele dette stedet.
Men ikke med Chamfort, med alle!
Tenk på hva vi har utrettet etter at vi kom hit.
Sjenerøse måltider, delikat servert, -
-laget til glade kunder som ikke bare liker maten din, -
-men som gjerne betaler for å bli godt behandlet!
Snart vil folk komme hit bare på grunn av maten din.
De kommer for din skyld, Manceron.
I Paris serverer Beauvilliers provinsenes representanter-
-alle typer retter. Uten ditt talent!
Du kan spille en historisk rolle. En menneskehet som får god mat, -
-er en som tenker bedre, som gjør framskritt.
Du kan ta betalt etter porsjonens størrelse, som i dag, -
-og ta imot alle typer kunder. Adel, borgere og bønder.
En stor buffé der alle betaler i henhold til appetitten sin.
- Gud forby! - Hold Gud unna dette.
Var Gud en matelsker, ville vi alle vært tilfredse og glade.
Men folket sulter, så enten fins han ikke eller så er han en dårlig gourmet.
Jeg liker ikke tanken på buffé. Å spise handler ikke bare om å fylle magen.
Jeg snakker om å gi kokken makt.
Glem Chamfort og hans like. Du skylder dem ingenting. Verden er i endring.
Så forandre deg med den.
Mennesket flyr.
Et spiserom.
Vi ordner med soveplass til deg ovenpå.
Her lager vi et stort spiserom.
Mat servert på tallerken. På russisk vis.
Forrett, hovedrett, dessert.
Ikke en buffé, men individuelle bord-
-der alle spiser i sitt eget tempo og nyter øyeblikket.
På den måten kan vi tilby et utvalg retter.
Vi må lage plass for gourmeter, et sted der man kan smake, -
-et sted å leve... som en kilde!
I morgen går du til markedet og kjøper det vi trenger.
- Stoler også! - Så mange du ønsker!
Hent noe papir, vi tegner det!
Takk.
Grønnsakspai og unghøne med morkler!
Nei! Ikke skriv det.
Skriv... Unghøne à la Manceron!
- Ingen ost? - En roquefort, kanskje. Ikke?
En tallerken! Med et utvalg.
Roquefort, cantal, chèvre, saint nectaire.
- Før? - Nei, etter hovedretten.
- Før det søte. - Og til dessert.
Dine frukter i gelé!
Og en blomsterbukett på hvert bord.
Hvordan skriver du Manceron? Med D?
Jeg vet ikke. Jeg har aldri sett det skrevet.
Uten pretensjoner, da.
Mektig og effektivt.
Som meg?
Kunder!
- Våre første kunder. - To. Fine og tjukke, storspisere.
Vær så god, noen skiver brød. Liker dere menyen?
- Vi vil smake. - Dere kan endre retter.
- En enkel meny... - Bli med meg.
Alt er nylaget. Litt vin?
Vil dere sitte her?
Det er godt å høre..
- Ferdig, min herre? - Morkler?
Morklene får unghøna til å smile.
Hvorfor slite hvis du konfiskerer fortjenesten?
Jeg tar bare skatten.
Jeg krever bare inn det som er forfalt.
Jeg kan be om tilbakebetaling for banketten, siden hertugen ikke åt noe.
- For å spise må man stoppe. - Ikke vær smålig, det kler deg ikke.
Man holder hjulene i gang ved å kjenne sin plass.
Ellers blir det kaos.
Tror meg, det er menn som meg som sørger for orden på ting.
Dagen da menn av mitt kaliber-
-slutter seg til flokken, betyr det slutten på en epoke.
Dra nytte av det. Hertugen av Chamfort vil ikke alltid være like sjenerøs.
I mellomtiden bør du svelge sinnet, lære deg å tie-
-og være glad hertugen godtar forretningen din.
Du hevder du ikke går med overskudd, men du har tjenestejenter.
- Hun er lærlingen min. - En kvinnelig kokk. Det må være en spøk?
Ikke særlig pratsom? Hvor går veien videre?
Hun har jobbet for jarlen av Briançon.
- Hun laget syltetøy. - Syltetøy?
Hun ser ikke ut til å kunne presse kvede.
Hvorfor forlate Briançon-slottet for å komme hit?
Hun var neppe noe for gamle Briançon, han liker bare leketøy.
Jeg vet du er glad i søtsaker.
Meget godt.
Jeg må tilstå at du er i ferd med å skape deg et godt ry.
Alle i regionen snakker om vertshuset ditt. Selv på slottet.
Hertugen har selv spurt om det.
Det kan hende han kommer på besøk snart.
Og som du vet, liker han frukt i gelé.
Frukt i gelé og tjenestejenter.
'Pierre, jeg ber deg forstå.'
'Jeg prøvde å glemme ...'
'Men jeg klarer det ikke.'
'En dag vil han som ødela livet mitt, komme hit.'
'Og jeg kan ikke møte ham uten at han må bøte for det han gjorde.'
'Blir jeg her, ødelegger jeg alt du har bygget opp'-
-'og gjør deg til medskyldig i en forbrytelse. Det kan jeg ikke gjøre.'
'Jeg er sikker på at du vil lykkes, og jeg takker for alt.'
'Adjø. Louise.'
Noen har stjålet en hest.
Jeg henter egg.
Unnskyld meg? Jeg har spurt tre ganger!
- Er dette ferdig? - Kundene klager.
- Det tar jo en evighet. - Det er bedre hjemme.
Maten er nesten ferdig.
Vin!
- Desserten, takk. - Kommer.
- Unnskyld... - Går du?
Nyt måltidet, min herre.
- Se, alt er tørt. - Beklager. Jeg skal hente en ny.
Regnskap.
Ideen din koster en formue.
Snart har vi ikke råd til alle ingrediensene.
Vi må få en annen type kunder hit.
Hvordan?
Jeg deler ut menyer på lokale markeder, utenfor kirker...
- Som om det vil endre på noe. - Var du ikke dyster, ville folk kommet.
De kommer hit for å nyte. Men det er ikke lenger noen glede i det du gjør.
- Kylling. Kan jeg få litt? - Meg, meg...
Rolig. Alle skal få.
- Han sover. - Det tviler jeg på.
- Det er over midnatt! - Han pleier å gå ned for å ta en matbit.
Stopp, Manceron!
- Ha meg unnskyldt, min herre. - For noen manerer.
- Han ville ikke høre på. - Min herre, vi må snakke sammen.
Skal jeg tilkalle vakten?
- Min herre... - Gå!
Nå, Manceron... Du er god og skitten.
- Jeg hører du er blitt vertshuseier. - Mer enn det.
Jeg serverer tilberedt mat. Forretter, fisk, kjøtt, sideretter.
- Og hvem spiser det? - Enhver som ønsker det.
Det er absurd.
Å ønske det er ikke nok. Man må vite hvordan man spiser. Det er en kunst!
Sann kokkekunst er ikke for vanlige dødelige.
Bare en gastronom kan verdsette det, det er noe som er prisgitt de få.
Jeg var heldig som fikk tjene under en slik person.
Det er godt å høre. I mellomtiden sitter jeg her. Helt for meg selv.
Med ryggen til peisen og magen mot bordet.
Dette er det jeg er blitt til.
Jeg sluker det glupsk, -
-men uten glede.
Gode kokker er sjeldne, Manceron. Etterfølgeren din ødela sausene.
Den neste kunne knapt lage majones.
Din majones, Manceron...
At småting kan skape slike søte minner.
Din stahet kostet oss begge dyrt.
Hvorfor ba du ikke om forlatelse?
Du trengte bare å be om forlatelse.
Jeg ber ydmykt om forlatelse.
Se der, så håpløst.
Ingen balanse, ingen nyskapning, ingen harmoni. Ingenting!
Får jeg lov?
Det tar bare et øyeblikk.
Kom du for å torturere meg?
Nei, min herre. For å tjene deg og invitere deg til vertshuset mitt.
Ærlig talt, så går det ikke så bra.
Hva kan jeg si? Man kan ikke be en padde om å fly.
Så sant. Jeg vil høre en ekte gourmets mening.
Hvordan vet jeg hva oppskriftene mine er verdt-
-uten godkjenningen til den eneste hvis mening jeg respekterer?
Hvorfor skulle jeg gjøre det?
- For å spise min and à la Chamfort. - En and oppkalt etter meg?
- Den må være sublim! - Min herre...
Jeg ber deg. La meg gi tilbake noe av det du har gitt meg.
La gå. Jeg kommer.
Hyacinthe gir deg en pung som skal dekke en kald buffé for to.
Jeg og grevinnen av Genet.
Men jeg krever at du stenger vertshuset umiddelbart.
God mat er ikke for bermen. Man må gjøre seg fortjent til den.
Møter tilbudet ditt forventningene mine. Tar jeg deg inn igjen, og med til Paris.
Hertugen av Chamfort kan være storsinnet.
Det er noen som vil snakke med deg.
Du har et kvarter.
Du må komme tilbake.
Som min lærling må du adlyde.
Uten deg har jeg mistet all lyst.
Jeg trenger deg.
Chamfort skal spise i vertshuset vårt om to dager.
Vi gjør som du ønsker.
De 'arbeider' for folkets beste, men har ikke annet å gjøre-
-enn å innta ballspillbanene for å krangle og gi hverandre løfter.
En gjeng udugelig pratmakere. Late døgenikter!
Hva sier kongen til det?
Biskop de la Motte har fortalt at da han hørte at nasjonalforsamlingen-
-nektet å bryte opp, skal han ha trukket på skuldrene og sagt:
'Pokker heller, la dem bli.'
Lenge leve kongen!
Du milde, et vertshus!
Mer enn det, min venn. Sier han i hvert fall.
Det later til at din Manceron har lært!
Hans eksil må ha vært smertefullt. Jeg ser hvorfor han ba om tilgivelse.
Jeg vet ikke hvem av oss som ble straffet hardest. Jeg savnet ham.
Du gjorde rett i å jekke ham ned noen hakk.
- God dag. - God dag.
Jeg har alltid likt landsbygden.
- Manceron, hvor var du? - Tilgi meg, min herre.
Frue... Kom inn, er dere snille.
- Jeg er så sulten. - Hørte du, Manceron? Vi er sultne!
- Hvor er folkene mine? - Far sendte dem bort.
Vi har våre egne.
Hvorfor så mange stoler, Manceron? Vi er bare to.
Jeg ønsket å vise deg vertshuset slik jeg så det for meg.
Et sted der alle kan spise, i tråd med egne ønsker og midler.
Jeg har jo allerede fortalt deg at det er en feilaktig idé.
Folket kan ikke verdsette de finere ting. Denne tomheten sier alt.
Skynd deg med første runde, ellers går jeg et annet sted!
Ingen runder, min herre. Rettene serveres én etter én.
Appetittvekker, forrett, hovedrett, ost, dessert. Som i farandole-dans.
- En farandole? - Jeg liker farandoler!
La gå. Kom med farandolen! Men fort!
Disse små bordene gjør det koselig!
For et underlig servise.
Én kurv per bord!
En brødkurv, en karaffel og en bukett. Bordet trenger en blomsterbukett.
Slike jenter kan ikke servere hertugen. Hvor er din aktelse for takt og tone?
Her, mine herrer, er alle kundene hertuger, og alle kundene er konger.
Min herre...
- Fruen ba om en potetoppskrift. - Ja! Jeg elsker poteter!
Dronningen har en potetblomst i knapphullet. Hva kaller du dette?
En herlighet.
Dette må du smake på!
Guddommelig!
Min herre... Folk! Folk!
- Folk! - Hva er det han snakker om?
Jeg fikk denne på markedet i morges.
Kom inn. Det er plass her. Bare velg et bord.
Hva er det? Hvem er disse menneskene?
Bare kom inn.
- De har til og med duker. - Ja. Sitt ned.
- Se, et program. - Hva er dette for et karneval, Manceron?
Hvor mange er de? Send disse folkene vekk!
Så uhørt. Jeg spiser ikke så fremmede kan se det!
Be dem være stille.
God dag.
- Hva gjør du her? - Lager mat.
Det var Louise som lagde maten deres.
Hvem er det?
Jeg mener, du kan i det minste presentere...
Louise de La Varenne. Ja, du hadde fortjent at jeg forgiftet deg.
Kan noen fortelle hva som foregår? Jeg krever å forstå.
'Kom og få et gratis måltid presis klokken tolv'-
-'i hertugen av Chamforts nærvær.'
Det blir fullt hus.
Ja, det er ham.
Jeg trodde han var høyere.
Du skal få svi for dette.
Jeg sender inn vaktene. De lærer deg nok å finne din plass!
De stenger den skitne kneipen din! Hører du, Manceron?
Jeg skal få dere hengt. Jeg får dere begge hengt!
- Hører du! Begge to! - Ikke så høyt!
Vi reiser og besøker kongen.
Han vil sikkert like å høre det jeg vet om deg.
Om dine hemmelige aksjer i Ostindiakompaniet-
-og drapet på François de La Varenne, en av hans mest lojale undersåtter.
Du skremmer ikke meg lenger.
Unnskyld.
Ned med privilegiene!
Unna!
Beklager.
- Louis! Louis, vent på meg! - Skynd deg!
Louis!
Adjø, min herre.
Kom tilbake når du enn vil!
Er det bordet ledig? Kan vi sette oss?
Ja, naturligvis.
Å, jeg ber... Sitt ned.
Det ser ut som det blir en fin dag. Vær så god. Vennligst.
Får jeg gratulere fruen med antrekket? Bare et øyeblikk.
- Vil du ...? - En herlighet?
Sitt ned. Jeg kommer straks med menyen.
Bare sitt ned. Det er fint her.
Ta en titt på menyen. Jeg er straks tilbake.
Velkommen.
Den kommer straks.
En av Mancerons skapelser. Dere vil like den. Det er en 'herlighet'.
Ta deg av det bordet.
Noen få dager senere ble Bastillen stormet.
.::TWA - Your Source Of Quality!::.