Downloaded from YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Official YIFY movies site: YTS.MX
Škoda.
Stačí zavolat či poslat fax.
Zítra po celé zemi očekáváme slunečné počasí.
Posloucháte Dopravní zprávy 57.
Dopravní špička je za námi, ale lidé stále stojí v zácpách.
V okolí křižovatky Ha-il na úseku soulské dálnice
ve směru Hanam na Ha-il se stala nehoda.
Vznikla tak tříkilometrová kolona ze směru od západního Hanamu.
Doprava je ucpaná i na dálnici Songpa.
Nehoda z dálnice Gyeongbu ve směru na Soul,
která se stala na jamwonské křižovatce, už je vyřešena.
Způsobila však další potíže mezi oblastmi Dalene a Banpo.
Nehoda na dálnici Gangbyeon
mezi mosty Mapo a Wonhyo
je také vyřešena, ale doprava stále stojí.
Cesta na most Banpo z mostů Olympic a Noryang
trvá nejméně půl hodiny.
Bude náročné dostat se do Gangnamu
přes mosty Seongsu, Dongho a Hannam.
Doprava od mostu Cheonho k mostu Gangbuk zpomaluje.
Kolona je i mezi mosty Mapo a Hangang,
to samé poblíž mostu Ihwa a na dálnici Dongbu.
Okolí mostu Cheonho je téměř neprůjezdné,
stejně jako úsek mezi mostem Gunja a zadní bránou Grand Parku.
Ještě máme zavřeno.
Hledáte něco konkrétního?
Máte něco se sójou?
Tofu nebo...
No,
co třeba sójové mléko?
Fajn, to si dám.
KBS FM číslo dva.
Chceme vám sdělit, že za chvíli bude devět hodin.
Normální mléko
asi nestačí, co?
Musí v tom být sója.
V ulici je obchod.
Vysílání, láska a letadla.
Víte, co mají tyhle tři věci společného?
Všechny vyžadují nejvíc energie na začátku.
- Zdravím. - Je to zázrak.
Ode dneška budu moderovat Hudební album. Jsem váš nový moderátor, Yoo Yeol.
PEKÁRNA MISU
Jako letadlo, které vzlétá...
SUPERMARKET TAECHANG
Prvního října 1994 začínáme tuhle show...
To je Yoo Yeol. Asi ten nový moderátor.
Moc se mi líbí.
Eun-ja, ten kluk tu byl tak brzo a chtěl tofu.
- Tofu? - Právě vešel do toho obchodu.
Určitě ho teď pustili z vězení.
Ani nápad. Podívej se na něho.
ČÁSTEČNÝ ÚVAZEK 6 DNÍ V TÝDNU, 1 200 WONŮ/HOD
Rychle!
PEKÁRNA MISU
Je tu tvoje matka.
Dobrý den.
- Tady. - Fajn, děkuju. Mějte se hezky.
Na shledanou.
- Přijďte znovu. - Jistě.
Říkala jsem ti, ať sem nechodíš během zkoušek...
Budu se snažit.
Mám to vzít?
- Co... - Nejdřív se převleč.
- Postarám se o to. Běž do školy. - Nemusím jít do školy.
Vy dvě běžte dělat, co je potřeba.
Hej, proč nemusíš do školy?
Odešel jsem z ní.
Hej,
fakt tě nedávno pustili?
Odkud?
Z vězení.
Nechci o tom moc mluvit.
Oukej, dobře.
PEKÁRNA MISU
Hej, Tofu.
Řekni nám nějaké historky z vězení.
Fajn, jak chceš.
Vy nejste příbuzné, že?
To ti neřekneme.
Asi si nejsme vůbec podobné, že?
To jí bylo 18?
Tehdy tu začala pracovat.
Hned se naučila hníst těsto...
a brzo byla stejně dobrá jako moje máma.
No tak.
Máma se na Eun-ja spoléhala mnohem víc než na mě.
Takže jsme rodina.
Ach bože. Měla bych se připravit na večerní prodej.
V tom zařízení pro mladistvé
jsem vždy šel na snídani přesně v devět.
A každý den jsem slyšel znělku a říkal si:
„Aha, začal další den.“
Když jsem dojedl snídani,
slyšel jsem moderátora.
Tou dobou to bývalo asi v 9:50.
- Posloucháte... - Pak jsem se každý den modlil.
- Minulý týden... - „Ať se odsud dostanu.
Prosím.“
Po modlitbě ten pořad končil.
Pak jsem to vždy vzdal.
„Dneska se nic nestane.“
To se opakovalo každý den, ale jednou jsem během modlitby řekl:
„Modlím se, ať se aspoň
jedna věc změní, než odsud odejdu.
Asi to už nezvládnu, jestli se nic nezmění.“
V ulici je obchod.
Vysílání, láska a letadla.
Víte, co mají tyhle tři věci společného?
Všechny vyžadují nejvíc energie
- na začátku. - Je to zázrak.
Zdravím. Ode dneška budu moderovat Hudební album.
Jsem váš nový moderátor, Yoo Yeol.
Aha.
Asi to jde považovat za zázrak.
Zázraky nejsou nic zvláštního.
Že?
Rozhrnul bys záclony?
Dáš si něco k pití?
- Ty jsi tady. - Ano.
Hodně jíš.
Na zdraví.
Je to dobré?
- No... - Nakloň hlavu na stranu.
Co to děláte?
Hezký.
- Podáte mi zrcadlo? - Je to dokonalé.
- Potřebuju to vidět. - Dobře. Vypadá to dokonale.
Super, perfektní. Zrcadlo nepotřebuješ.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Budete tu zítra? - Budu tu zítra.
- A den potom? - Co pozítří?
Budu tady.
Mějte se hezky!
Panebože.
Běžte domů, holky.
- Co? - Co se děje?
Mimochodem,
kdy jste se narodila?
V roce 1975.
Cože?
Já taky.
Ale školu jsem začala dřív.
Všichni moji kamarádi jsou ročník 1974.
Aha.
Co je tohle?
„Nesnáším chleba. Chleba, chleba, chleba.“
Jo, tohle...
To jsem napsala jako malá.
Nesnášela jsem chleba.
Já bych byl tak rád,
kdyby mí rodiče měli tohle.
CHLÉB
Eun-ja.
Jsi zpátky.
Ty jsi ještě tady?
Vidělas někdy něco rozkošnějšího?
Ne, nikdy.
Mini cupcake. Jsi nejlepší!
Jsou rozkošné.
Hyeon-u.
Vánoční stromek je v té krabici. Mohl bys ho vyndat a oprášit?
Pak můžeš jít.
Tofu řekl, že mu nevadí zůstat.
Chce pomoct.
Opravdu?
Pomůžeš?
Zkusíme dnes zvýšit prodejnost?
Dáme to ven.
Ven?
Jste si jistá?
Můžeš mi tykat.
Spousta mých kamarádů je stará jako ty.
Dobře.
Máma vždycky stromek dávala ven,
prý ho máme sdílet s ostatními.
Je hezký.
Je nádherný.
Ty jsou tak krásné.
Je zima.
Věděla jsem to.
- Tohle dáme vedle. - Tohle?
Ano.
Uděláme si fotku?
- Fotku? - My tři.
Se vším. I tím koláčem.
To je super nápad.
Tyhle bychom měli vyfotit.
A co je i pojmenovat?
Pojmenovat?
Koláč „Leť, ptáčku“,
koláč „Vzpomínka na minulost“,
a koláč „Ten dávný den“.
O čem to mluvíš?
Každý rok se rozdávají hudební ceny.
Měli bychom je mít i pro koblihy.
Tak to dám hvězdu na tu pro Kim Dong-ryula.
Jasně, jen do toho.
Proč musely ty stavební práce začít o Vánocích?
Předchozí roky nám ani nestačily koláče.
Staví tu činžáky. Brzy bude víc zákazníků.
Hej, to je moc nahlas.
Dobrý den.
Ahoj, kamaráde. Šťastné a veselé.
„Kamaráde“?
Co tu děláš?
A co ty?
Já tu pracuju. Utekl jsem z domova, víš.
Bože, je taková zima.
Chvíli tady zůstanu.
Dáte si k tomu mléko?
Ne, to je dobrý.
Měl jsem počkat
do jara s tím útěkem z domova. Tohle je tak těžký.
Já jsem ho zachránil.
To já ho dostal z vězení.
Překvapilo mě ho tady vidět.
Kdyby nebylo mě,
trávil bys Vánoce v lochu.
- Kuřátka. - Píp.
- Už jsou tady. - Vrabčáci.
- Cvrliky. - Kačenky!
- Kvák. - Dobrý den!
- Dobrý den. - Ano, dovnitř.
- Dobrý den. - Pojďte.
Dám vám jeden. Moment.
Slečno, tenhle má čokoládové knoflíky.
Cože? Který?
Ježíš, on má pořád ten skútr.
- Co to děláš? - Pojď sem.
Nech mě ho pozdravit. Bože.
- Jak to jde? - Jsem rád, že jsi tu.
- Pozdravils? - Víš, kolik je hodin?
Měls mi říct, že to je u křižovatky!
Jak mám vědět, kde to je?
No, měl bys.
Já neměl problém to najít. Ty jseš jedinej, kdo jde pozdě, blbečku.
- Cože? - To je...
Vezměte si to a jděte.
My vám tu chceme pomoct s prodejem.
- Nepotřebujeme pomoc. - Cože?
- Promluvme si venku. - Madam. Proč máme jít ven?
- Jdeme. - Madam!
Prostě vypadněte.
PEKÁRNA MISU
Šlo by dostat výplatu dopředu?
Rychle.
Nejsou to zlí kluci.
Hej, musíme jít. Kurva, prostě jdeme.
- Jdeme. - Jdeme.
Myslíš, že odjíždí nadobro?
No...
Asi ano.
Nevypadá to, že se vrátí, co?
Ne.
Je hrozně pohledný.
Nula!
- Sedm. - Prásk!
- Prásk!
- Cože? - Hej, co se tu děje?
- Musím čůrat. - Ať se napije.
- Nechutný! - Ukaž na někoho přímo.
- Nemumlej. - Ukaž přímo na něj.
- Neukazuj někam do blba. - Jasný?
- Hej, pij. Kopni to! - Kopni to!
Hodnej.
Páni. Ty jsi cool.
Pardon.
Taková zima.
Co to kurva je? To jsme na pohřbu nebo co?
- Hej! - Co to má být?
Hej, ty zmrde!
Cože?
- Cos to sakra řekl? - Hej, nech toho.
Cos říkal, když jsi šel kolem?
Cos to řekl? Cos to kurva řekl?
Hej, dej to sem.
Ty jo, jsi docela dobrej.
Ten zmetek do něj strčil! On do něj strčil!
- Cože? - Kdo?
Volejte policii!
Cože? Co máš kurva za problém?
Zavolej policii, říkám!
Pusť mě, ty šílenej hajzle!
MÁME DOČASNĚ ZAVŘENO. UŽ BRZY ZNOVU OTEVŘEME.
S blížícím se koncem roku si často přejeme:
„V příštím roce chci, aby se děly jen dobré věci.“
Ale jestli bude pořád svítit slunce,
promění se to tu v poušť.
Sníh a déšť vyživují půdu.
Bez nich stromy nebudou plodit ovoce.
Takže, když si něco přejeme,
co to trochu pozměnit?
„V příštím roce chci, aby se mi děly i dobré věci.“
Takhle.
A co velké firmy? Do nich jste se nedostala?
- Ne. - Ach jo.
Vaše známky jsou docela dobré.
Firmy u nás na studenty kdysi stály fronty.
Co se letos děje?
Můžete rovnou začít na dvou místech.
Jedno z nich je... Slyšela jste o firmě Gwangjang, že ano?
Čím se zabývají?
Firemními newslettery. Je to plný úvazek.
Nabízejí
15 milionů wonů ročně.
Hledají absolventa literatury z naší školy, takže tu práci dostanete.
To druhé...
Částečný úvazek v rozhlase.
Ale je to jen na dva měsíce.
Je to pro ten pořad Yoo Yeola.
Když slyšíš tuhle znělku, je 9:20.
Pak čte scénář napsaný někým jiným.
Ale není to nic moc.
Pak je slyšet znělka Kim Kwang-jina v deset.
Ty jo, tu práci v rádiu bys měla vzít.
O vysílání v rádiu nic nevím.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Zapomeň.
Tu show si poslechnu někde v bezpečí.
Jo, tohle je důležitý.
Yoo Yeol to začal moderovat 1. října 1994.
Co je to s tebou? Jak si to můžeš pamatovat?
Že jo? Ten den nezapomenu.
Promiň.
To nic.
Potřebuješ stabilní práci.
„Stabilní“?
Ne,
„bezpečnou“.
Jo, určitě je to míň riskantní než ta dočasná v rozhlase.
Díky.
Je šílený, když ti někdo jiný
balí věci před stěhováním, víš, co myslím?
Stěhováci, co mají i balicí služby, brzo krachnou.
Mají třikrát větší sazby než my.
Kdo by si je najímal? Bože.
Při stěhování si můžeš projít všechno, co máš.
Když ti někdo stěhuje i nádobí...
Dej mi to. Je to těžký.
Pak ani nevíš, kde co máš.
Jo, to je fakt.
Ach jo.
Pravda.
Poslední dobou odpovídáš tak polovičatě.
Bože, tos mi určitě řekl aspoň pětkrát.
Jsi pánem svého života.
Proto si musíš věci stěhovat sám.
Tohle vezmi do Kimova knihkupectví.
- Tyhle dva? - Ano.
Už jdu!
Máte v tom přídavek.
Vaříte skvěle.
- Nejsou dokonalé? - Ano.
- Zaplatíme. - Jistě.
Na shledanou.
Celkem to bude 9 000 wonů.
Dobře.
Mám práci.
Opravdu?
Budu moct psát.
Super!
Omlouvám se.
Bude z tebe za rok boháč, když máš práci?
Budu megabohatá.
Je to moc dobré.
Cože?
Tys mi platila školné, že jo?
To stačilo.
Nech toho.
Utrácíš to málo, co máš našetřeno, na moje školné.
Pro mě jsi rodina.
Děkuju ti, Eun-ja.
Není zač.
Co to je?
Moje špeky.
Asi jsi dobře živená.
Bože, dobrá práce.
Dobrý den.
- Ty jsi tady. - Ano.
ANTIKVARIÁT
- Jsem zpátky. - Ahoj, Hyeon-u. Tys přišel.
U-sik mi řekl, ať sem zanesu tohle.
Dobře, díky.
Dobrý den, madam.
Zdravím.
Hej, Hyeon-u. Mohl bys moji mámu vzít domů?
Děkuju.
V noci jsem prakticky slepá,
i když ve dne vidím všechno.
Já vím.
Já to myslím vážně. Ve dne je můj zrak v pořádku.
Dobře.
Otázka. Vidí prasata oblohu, nebo ne?
Proč by neviděla oblohu? Stačí, když zvednou hlavu.
Špatně. Je známo, že prasata nezvednou hlavu tak, aby viděla oblohu.
- Co jsou ty červené vlajky? - Prasata umí zvedat
hlavu jen v úhlu 45 stupňů.
Budou se tu stavět byty.
Aha.
Aha. Když upadnou, tak asi oblohu vidí.
PEKÁRNA MISU
CHLÉB
Mami.
Mám práci.
Počkej ještě chvilku.
Než se vrátím sem do obchodu.
Mi-su.
Bože, Hyeon-u!
Kdo to je?
Dobrý den.
To je...
Vy tady...
Ano, bydlím poblíž.
Aha.
Nejdřív ji musím vzít domů. Počkáš tady?
Ano, samozřejmě.
Nikam nechoď.
- Dobře doražte, madam. - Děkuji.
Tys běžel?
Ne.
Jsem v pohodě.
Jak se máš?
Mám dobrou zprávu.
Udělal jsem zkoušky.
Vážně?
Takže ses vrátil ke studiu.
Já žasnu. Jsem na tebe pyšná.
Eun-ja bude mít radost, až to uslyší.
Eun-ja má teď restauraci s nudlovými polévkami.
Eun-ja mi taky chybí.
Kdybys měl zítra čas,
co takhle zajít na polévku?
No...
Zítra?
Ano.
Zítra začínám na vojně.
Opravdu?
Musíš být unavený.
- Ne, jsem v pohodě. - Nemusíš mě doprovázet.
To nic.
Ráno jsem si myslela, že to bude den jako každý jiný,
a nakonec je takhle významný.
Kdo by řekl, že může být tak vzrušující někoho zas potkat?
Tady to je. Tady bydlím.
- V téhle budově? - Ano.
No...
Díky za doprovod.
Nemáš zač.
Jsem tak rád,
že jsem tě dnes potkal.
Taky.
No...
Ať se ti daří na vojně.
Bude.
Ahoj.
Hyeon-u.
Asi jsem nervózní. Napsala jsem špatně číslo.
Číslo?
Moje studentské číslo. Je to jako rodné číslo.
Aha. Od školy dostaneš identifikační číslo.
O nic nejde.
Musí ti být zima.
Počkej tu chviličku.
Nechoď dovnitř, dokud ti neřeknu, jo?
Dobrá.
Pojď dál.
Mám jen tohle.
Proč je to...
Není ti nic?
- Jak se to stalo? - Díky.
- Je tam... - Já to udělám.
Chceš nové?
Nedělej si starosti. Pak tu uklidíme.
Tahle peřina je na léto, ale i tak hřeje.
Moment.
Promiň.
- Není ti nic? - Ne, nic mi není.
- Neviděla jsem tě. - Jasný.
Je to těžký, co?
Hyeon-u, už ses převlékl?
No, jo.
To je oblečení od Eun-ja. Ale sedí ti.
Eun-ja...
Oblečení Eun-ja.
Promiň, moc se omlouvám.
Ježíši.
Co se děje? Máš něco na zádech?
Mám se podívat?
Hotovo.
Hyeon-u.
Spíš?
Ne.
Tehdy...
jsem myslela,
že se nikdy...
nevrátíš.
Čekala jsem na tebe.
Tehdy...
Ten den...
jsme se porvali s nějakým opilcem.
Byl jsem s Tae-seongem.
Byl jsem v podmínce,
takže...
jsem musel zpátky do detenčního zařízení.
Chtěl jsem zpátky do pekárny.
Hrozně moc.
Hyeon-u.
Dobrou noc.
Tobě taky.
ZADEJTE NOVÉ UŽIVATELSKÉ JMÉNO
ZADEJTE HESLO
ZNOVU ZADEJTE HESLO
ZADEJTE SVÉ JMÉNO ČI NÁZEV FIRMY
CHA HYEON-U
Asi jsem nervózní hned první den. Celou noc jsem se strachovala.
Já taky.
Tady.
To je tvoje e-mailová adresa. Udělala jsem ti účet.
- Fajn. - Určitě víš, jak se to používá.
Podíváš se do schránky, když ti napíšu e-mail.
A nezapomeň odepsat.
- Takhle budeme v kontaktu. - Dobře.
Přijedu na návštěvu.
Oukej, jasně. Budu čekat.
- Dobrý den. - Dobrý den, jak vám pomůžu?
Mám...
- Jste Kim Mi-su? - Ano.
Aha. Zdravím, těší mě.
Mě také.
To je Gwon Eun-su z účtárny.
- Zdravím. - Zdravím.
A tohle je Kim Hyeon-suk. Zaučí vás.
- Skvěle, děkuju. - Hyeon-suk.
- Ano. - Vaše nástupkyně.
Ach, pravda. Ano, pane.
- Můžete za ní. - Děkuji.
Dejte si je do uší.
Zapomněla jsem tam napsat heslo.
Jak...
Nemusíte je rovnou nosit.
Prosím?
Ty ucpávky do ucha.
Aha.
Když má osamělost vzrůstá
stejně jako můj stín,
má nostalgie
mě táhne na to místo.
EKONOMIKA
- Tam tě najdu. - Stanice
- Institut Pagoda. Příští stanice... - Má modlitba, ať jsem s tebou.
Vystupujete?
A naše poslední společná chvilka.
Jak to, že jsem o tobě
neslyšel žádné zprávy?
Snad jsi příliš daleko,
u řeky při západu slunce.
Naše vzpomínky stále...
Dnes máme spoustu témat.
Co tak začít s tímhle?
„Zdravím, pane Yoo. Já jsem Koblížek.
Posílám tenhle dopis, protože se nemůžu sejít s Tofu,
i kdyby za mnou přišel.
Stěhuju se.
Posílám e-maily na účet, který ani nemůže kontrolovat,
už několik dní.
Heslo je moje studentské číslo, Tofu!“
Jako by byl tenhle příběh psaný šifrou.
„Heslo“, „studentské číslo“, „Tofu“, „Koblížek“.
Ahoj, Hyeon-u.
Když jsem tě viděla naposled, můj nos byl zarudlý mrazem,
ale teď je léto.
Po dlouhé době jsem včera prošla kolem našeho obchodu.
Listy jinanu se před silnicí rozrostly.
Pamatuješ si ten velký jinan naproti pumpě, že?
Vojáci prý ale mají radši horké léto než studenou zimu.
- Z mých slz... - Máš se dobře?
- ...v den našeho rozchodu... - Píšu ti dnes další e-mail
- a doufám, že si ho přečteš. - ...se asi staly vlny.
Jak to, že jsem neslyšel...
NEPŘEČTENÉ
Snad jsi příliš daleko...
PEKÁRNA MISU
Televize a internet
se považují za nejlepší vynálezy 20. století.
Jaké fascinující vynálezy zažijeme v 21. století?
Slyšel jsem o novince představené
na Mezinárodním komunikačním veletrhu.
Mobilní telefon, který umí fotit.
Zjevně je to mobil, co má uvnitř digitální fotoaparát.
Fascinující, že?
Takže máme vždy po ruce momenty, kterých si ceníme.
Představte si, že se tenhle telefon dostane na trh.
Co byste s ním vyfotili jako první?
REALITNÍ KANCELÁŘ MYEONGJIN
CHOLLIAN
Ahoj, Mi-su. To jsem já, Hyeon-u.
Přišel jsem na to heslo.
Asi jsi překvapená.
Šel jsem k tobě během svých vycházek
a i potom, co mě propustili,
ale ty ses odstěhovala.
Promiňte.
Bydlí teď v té místnosti někdo?
Jo, asi tě zajímá, jak jsem přišel na to heslo.
Tohle je adresa.
Jaký je vstupní kód?
Je to 262670.
Jasně, 670.
- Tak jsem na to vlastně přišel. - Promiňte. Tohle je vstupní kód,
který používal předchozí nájemník?
Ukažte. Myslím, že ano.
Ne, počkat. Nechám si to pro sebe.
Řeknu ti to, až tě uvidím.
Budeš překvapená.
- Můžu na ten počítač? - Jistě.
CHOLLIAN
Jsem tam.
JAK SE MÁŠ, HYEON-U?
Proč tam spíš?
Běž spát do pokoje.
Je působivé, žes přišel na to heslo.
Příběh jsem dokonce poslala do Yoo Yeolova Hudebního alba,
abych ti to heslo předala.
Dej mi svoje číslo.
Zavolám ti zítra mezi polednem a jednou.
Co to děláš?
Hele, tohle je fakt všechno? Za tohle nás platí?
Jen klídek, projdi se.
To dělám já.
Jde ti to.
Haló?
Hyeon-u?
Ano, to jsem já.
Jak se máš?
Znáš to. Jen pořád tvrdě pracuju.
Veselý jako vždy.
Už jen tvůj hlas mi rozjasní den.
Mi-su.
Chybíš mi.
Pořád tam pracuješ?
No...
Co myslíš, že dělám za práci?
Neděláš, co jsi chtěla?
Eun-ja vždycky říkala, jak skvěle píšeš.
Je to podobný obor.
Zavolám ti později. Kolem šesté?
Aha, dobře. Tak pak...
Budu čekat, až v šest zavoláš.
Pojď se dneska sejít.
- Zavolám ti. - Dobře.
Osoba, které právě voláte, není dostupná.
Po zaznění tónu zanechte vzkaz.
Osoba, které právě voláte, není dostupná.
Podívejte se na to!
Pane,
prosíme o klid.
Utekli jste s členskými poplatky, to je čtyři miliony wonů na člena.
A členů je víc než 100.
Dneska si tolik fitness klubů mění jméno,
aby přijaly nové členy a okradly je.
Řekli jsme, že o ničem nevíme.
Všichni jsme na částečný úvazek!
No...
Já opravdu nic nevěděl.
Když se všichni porvali,
nechal jsem ostatní mě mlátit a sám nikoho neuhodil.
A teď jsem na vysoké.
- Nic jsem ne... - Neslyším tě. Prosím?
Podívej!
Jasně, prostě buď zticha, jo?
- Hyeon-u. - Hyeon-u!
Hej, dobrá práce.
Hej.
- Počkej na mě. - Pojďme na drink.
Díky, že ses o to postaral.
Pojď s námi.
- Hej. - Hej, jen jsem se snažil pomoct.
- Hej. - Aha.
- Tae-seong se snažil ti pomoct. - Fakt.
Zařídil ti tu práci, abys mohl vydělávat.
Fakt nejdeš?
Ne.
Zkusme prosím vést normální život!
I Tae-seonga ten majitel oblbnul.
Takže ty nás necháš?
- Cha Hyeon-u. - Hej.
- Vážně? - Hej.
Tae-seong to přece neudělal naschvál!
Hyeon-u!
MI-SU, MRZÍ MĚ, ŽE JSEM PROMEŠKAL NÁŠ HOVOR.
ABYCH PRAVDU ŘEKL, I KDYŽ ZA TO NEMŮŽU...
MI-SU, MRZÍ MĚ, ŽE JSEM PROMEŠKAL NÁŠ HOVOR.
MI-SU
ZAVŘÍT
CELKEM: 43 MINUT A 33 SEKUND
Něco se muselo stát.
Ale...
jsem vlastně vděčná, že ses neozval.
Posledně si přijdu úplně marná.
Nemám moc náladu se potkat a smát se po takové době.
Nenávidím se.
Nechci ani, aby mě někdo viděl.
Jsem smutná.
Všechno tohle jsem si vybrala, tak proč se tak strachuju?
Jen jedna věc mi v poslední době přinesla štěstí.
Že jsi přišel na to heslo.
Díky tobě jsem se po dlouhé době zasmála.
Hyeon-u, dej mi vědět, až se stane něco dobrého.
Já udělám to samé.
Proč je tak těžké začít nový den?
Mám být v pohodě se šálkem kávy,
s vděčným šálkem kávy, co mě probudí?
Vůně frézií, když vyjdu ven,
Yoo Yeolovo Hudební album.
Když je tak hezky,
co tak dnes ukojit naši intelektuální žízeň?
Teď se seznámíme s jednou knihou i jejím autorem.
Ve studiu je pan Jeong Su-man,
autor Milých lidí a jejich cest.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Jsem Jeong Su-man, autor knihy Milí lidé a jejich cesty.
- Mi-su, tady můžeš mluvit. - Ale když můžete takhle...
- Cože? - No...
Neblázni.
Já myslela, že se nahrává i všechno, co říkáme.
Tvoje kámoška je naivka.
Nikdy jsem si nemyslela,
že se to nahrává ve studiu, kde ani nejde vidět ven.
Já myslela, že kouká z okna
a popisuje každý detail venku.
Podívejte se.
Tady.
- Ty jsi zpátky. - Dobrý den.
Běž.
- Jak jdou přípravy na film? - Jsem zpátky.
- Dobrá práce, Mi-su. - Fajn.
- Pan Jeong zněl nervózně. - Pojďme se najíst.
- To zní dobře. - Dobře?
- Fajn. - Znervózňoval mě.
Že ano?
No...
- Vyfotila jsi něco? - Ano.
Ježíši. Kdyby mi máma ráno neudělala razii v pokoji,
mohl jsem jít do rádia.
- Zkus získat víc rozhovorů. - Dobře.
- Já to myslím vážně. - Jasně.
- Dám ti bonus. - Rozumím.
A nemluv tolik.
Vždycky jen říkáš ano.
Mějte se tu.
Uvidíme se později.
Mimochodem, kdo se to stěhuje nahoru?
Nevím.
Točí nějaké filmy nebo tak něco.
Šéf jednoho z nich zná.
Aha.
Jsou to studenti, co dělají kreativní projekty.
Zjevně je jejich cílem splnit si své sny.
Tím jsou od mistrovství světa všichni posedlí, ne?
Závidím.
20TH CENTURY BOY
Co tu děláte?
Čekám na tebe.
Nějaké dobré zprávy?
Hodně dobré. Naskoč si!
- Ne, to je dobrý. Buď opatrný. - Ne, tohle ne.
Musím tě někam vzít.
Pojď.
CENTRUM KNIH KYOBO
- Vidělas to? - Co?
Tys to neviděla?
MILÍ LIDÉ A JEJICH CESTY
Číslo šest!
Ta naše kniha je na šestém místě.
Gratulace, pane.
No tak. To je všechno?
Bylas vystresovaná, jako by měl být konec světa.
Ven s tím. Ukaž, jak se raduješ.
Ta kniha, kterou jsem vydala, je na šestém místě!
Tohle je super!
Úžasný!
- Panebože! - Je to úžasný!
- Šesté místo! - Ano!
Dobrá práce.
Slunce svítí velkým oknem,
tak jasně,
a přitom tak jemně.
Oslnivé, krásné slunce na nebi
mi právě svítí na stůl,
odráží se od zelených listů v parku Yeouido.
Asi už má okno.
Cítíte tu neodolatelnou krásu?
Dnešek se zapíše do dějin.
- Ode dneška se Hudební album... - Dobré ráno.
...vysílá z otevřeného studia.
Dneska se nebudu moct plně soustředit na pořad,
budu muset pořád koukat z okna.
Yoo Yeolovo Hudební album právě začíná.
Když jsem tuhle firmu založil,
sehnal jsem pár lidí a začal s projekty pro zábavu,
ale jen po dvou letech jsme vydali bestseller.
Mám štěstí.
Snad...
jsme po sobě toužili...
ve stejné chvíli,
Snad jsme si jeden druhého nevšimli
při chůzi stejnou ulicí,
když jsme se míjeli.
Svého rozhodnutí jsme zalitovali
ve chvíli,
kdy jsme se naposled loučili.
Protože jsem nesmělý,
bojím se, že se zase mineme
jednoho dne.
My...
se zas potkali náhodou.
Já vím.
Tohle je trapný.
Půjdu domů.
Chci ti něco ukázat.
Jestli i tobě myšlenka,
že jsi úplně sama,
působí bolest na srdci
pokaždé, když vyjdeš ze dveří,
jestli i úsměv ti přijde jako boj,
já vím, jak jsi citlivá,
nejspíš to v sobě všechno dusíš
jako bláznivá.
Jen moment.
Počkat, to je...
Co se stalo?
Já to tu mám pronajaté.
No...
Ne, teda...
Jak to, že tu bydlíš?
Mně se ten byt vždycky líbil.
Byl volný a měl jsem na nájem.
Tak jsem podepsal smlouvu.
Zrovna jsem si vzpomněla.
Nevěděla jsem, co říct dřív, protože je toho tolik,
co ti chci říct,
ale vzpomněla jsem si.
Jsem ráda, že jsme se potkali.
- Cože? - Moment.
BERU SI 3 DNY VOLNA
Nejdřív polévku s kimči, jo?
Ano.
Polévka s kimči a smažené vepřové.
Uděláme si i rýžovou omeletu. Já ji udělám.
To bude moc práce.
Já to udělám. Odpočiň si.
Ne, je toho moc.
Měli jsme koupit krájený česnek. Tenhle česnek je...
Já ho nakrájím.
Ale tohle je...
- Takže... - Krájený česnek...
Nakrájím všechen česnek.
Ale...
Určitě to všechno zvládneš?
Jo, převleč se a odpočiň si.
Dobrá.
Hyeon-u, pustil jsi vodu?
Cože?
Pustil jsi vodu z kohoutku?
Ano.
Já pak budu mít jen studenou vodu.
Na zdraví.
Díky, žes navařil.
Je to dobré?
Hrozně dobré.
Když jsem tu bydlela,
na té zdi byl obrovský plesnivý flek.
O tom jsi nevěděl,
ani o té studené vodě, když se pustí voda v kuchyni.
Jasně, chápu, protože žiješ sám.
Asi jsi tu nikdy neměl slečnu.
Můžeš přestat koukat kolem a jíst?
Já jím.
- Máte novou zprávu. - Počkat.
Máte novou zprávu.
Co to je?
PEKÁRNA MISU
Mám jen pár dobrých vzpomínek.
Ale u některých
si nepamatuju detaily, to mě děsí.
Jako by to nebyly moje vzpomínky.
Skoro nevěřím, že jsem ty momenty zažil.
Ty fotky mám, abych nezapomněl.
Děsíš mě.
Jsi jako moje máma.
Pořád se mě bojíš?
Cože?
Bála ses mě, když jsme se poprvé potkali.
A co teď?
Pořád se nebojíš?
Chyť mě, když to dokážeš!
Cítíš moji lásku?
I když...
ji před tebou skrývám.
Jestli ji cítíš,
znamená to, že i ty své city skrýváš?
Cítíš moji lásku?
Kdy jsi...
to zjistila?
Jestli to cítíš stejně,
prosím,
řekni to.
Co kdybych to nadnesl...
- Máš to? - ...opatrně,
- ale vážně? - Dočetls tu knihu?
- Ještě tak tři stránky. - Jak by ses cítila?
Bože, ty čteš tak pomalu.
- Jezdil jsi vlastně na motorce... - Co když to zmíním jen tak,
- zatímco bude řeč o něčem jiném? - ...jako tyhle děcka, když jsi byl grázl?
- Jezdil. - Co bys řekla?
Přijala bys mě?
- S holkou vzadu? - Teď.
- Ne. - Vidíš to?
- Ty tak kecáš. - Už jsem ti řekl všechno.
- Jestli pořád nevíš... - To lechtá.
...mám to zase nechat být?
Dej mi tu dočtenou knihu.
Prosím.
Nechci, aby Eun-ja takhle žila.
Máma na ni byla tak hodná.
Chtěla, aby si Eun-ja vzala hodného muže
a založila šťastnou rodinu.
Já jí i říkala, že ji už nikdy neuvidím,
ale ona trvala na tom, že si vezme toho starého pána s dítětem.
Běž. Počkám tu.
Nemůžeš jít se mnou?
Pojďme tam spolu.
Příště.
Běž.
Jdeme.
Prostě běž.
Ne, počkám tu.
Pojďme tam prostě spolu.
U GEUM-IHO NUDLOVÉ POLÉVKY
Posaďte se.
Panebože, ahoj.
Hyeon-u!
To jsi ty, Hyeon-u?
Ano. To jsem já, Hyeon-u.
Panebože! Tofu!
No ne.
Bože, jsi ještě pohlednější.
Panebože! Posaď se. Sem si sedni.
Jak jsi mě našel?
Mi-su...
Mi-su nechtěla přijít, že?
Paní!
Paní! Má problém.
- Bože. - Zmlátí ji!
Hezky stůj.
- Pojď sem. - To bolí!
- Pusť mě! - To bolí!
Omluv se. Dolů se dívej.
Omluv se.
Omlouvám se.
Hej, kdo je ta ženská?
Ta ženská? Já?
Ty malý...
Mi-su...
Já věděla, že takhle skončíš.
Ani nepoznáš svou tetu?
Tetu?
Nachytala jsem ji, jak kouří.
Tvoje máma byla nejlepší kuchařka na světě.
A teď tady kvůli tobě celé dny trčí u nudlové polévky.
Víš to vůbec?
Chápeš to? Všechno bude dobrý.
Proč si to necháš líbit?
Moje sestra...
Bože, moje sestřička.
Proč tu holku necháš tě zneužívat?
Kde je Eun-ja, kterou znám?
Proč si to necháš líbit?
Hotovo. Ano, to je ono.
Fajn, jdeme jíst.
Hele, tohle je dvouleté kimči.
O tohle se dělím jen s vybranými.
Zabalím vám ho trochu s sebou.
Po tomhle si můžete přidat. Snězte, kolik chcete.
Prosím.
Pojďme jíst.
Jen do toho.
Díky za jídlo.
Je to dobré, že?
Je to výborné.
Fakt chutné.
Víc pepře?
Dejte si to s kimči.
Jako by Eun-ja věděla, že jsme spolu.
No, zločin to není. Kdo ví, proč to nezmínila.
To je jedno, i kdyby to nevěděla.
Nechci dělat nic, co ty nechceš.
To mě dokáže dost urazit, když jsem kritická.
Mi-su!
Jsi v práci?
KBS COOL FM 89.1
Neříkala jsi, že je nad vaší kanceláří nějaká produkční firma?
Potřebujeme někoho pro živé video ze studia.
Já o někom vím.
Je hezký?
Ne že po něm vyjedeš.
Dobře.
Tohle je tak těžký.
Co děláš?
Připravuju se, abych vyvolal ten film.
Hele, Hyeon-u.
Co si myslíš o tomhle tričku Pepsi, co mám na sobě?
Sluší ti to.
Takže mi ho dáš, když ho budu chtít?
Ano, samozřejmě.
Jsem dobrá, co?
Usměj se.
Cože? Co je?
Vždycky jsem se chtěla zeptat.
Jak se můžeš
takhle smát?
Ale vždycky jsem přemýšlela,
je to upřímný úsměv?
Nebo se jen hodně snaží?
Jen říkám.
Když jsi nula, všichni kolem vypadají jako nuly.
A o všem pochybuješ.
Chtěl bych víc, kdybych sám měl víc,
ale potřebuju jen pár věcí, na kterých mi záleží.
To jsi pro mě ty.
Pokračuj.
Pro mě...
jsi ten nejúžasnější člověk na celém světě.
Bože, to je tak sladké.
Tak sladké, že se mi točí hlava.
Káva je nejlepší, když je horká a sladká.
Běž.
Cože?
Běž dovnitř, ať vidím.
Měli bychom se vzít?
Takhle se asi kluci cítí.
Řekla jsem to nevědomky, když jsi šel dovnitř.
To byl vtip, zapomeň, co jsi slyšel.
Pojďme dovnitř.
V tvé staré čtvrti byl obytný komplex.
A tady bylo kadeřnictví.
Místo pekárny je tady realitní kancelář.
A když zahneš doprava u potravin a půjdeš dál,
uvidíš ten starý obchod na rohu. Pamatuješ?
O čem to mluvíš?
To jsem ti...
To jsem ti neříkal?
Asi jsem ti to neřekl.
Ten obchod kupuju.
Bude z něj pekárna, co nabízí kurzy vaření.
Ta třída by měla být dost velká a ten obchod má místa dost.
Můžeš tady začít.
Co?
Zamilovala ses?
Rozesměju tě přesně takhle.
Určitě se do mně zamiluješ.
To je takový kýč.
Hyeon-u!
Tyhle vracím.
Jistě, nechte je tady.
- Mějte se hezky. - Vy taky.
Haló?
Ahoj, proč mi nebereš telefon?
Počítáš vůbec poslední dobou dny?
Říkal jsem, nech mě být.
Ahoj. Asi teď fakt máš normální život.
Dneska je desáté výročí smrti Jeong-hyeopa, víš.
Ty jsi ten poslední, kdo by ho měl ignorovat.
Odpoledne vyrážíme. Počkáme na tebe.
Hej, hni sebou.
- Nerozčilujte mě. - Sakra. Nic jsi dneska neudělal.
- Nech toho. Co s váma je? - Nemůže to být jeden z vás? Jsem unavený.
- Kámen, nůžky, papír. - Kámen.
- No tak. - Dobře.
Všichni by měli.
Připravit, kámen, nůžky...
- Kámen, nůžky, papír. - Do toho.
I bez něj.
Kámen, nůžky, papír.
- Kámen, nůžky, papír. - Papír!
- Sakra. - Ty blbečku.
Hej!
Ty.
Proboha...
Bože.
Kluci. Kurva, viděla mě.
Jak se ti daří?
Udělal jsem zkoušky a dostal se na vysokou.
Teď pracuju.
Kdyby Jeong-hyeop žil,
taky by pracoval v nějaké firmě.
Už to, že vy grázlové se máte dobře a nesedíte,
v nás probouzí vztek.
Nezasloužíte si mít se dobře.
Měli byste být zmrzačení, abyste to nemohli provést už nikomu.
Já to opravdu nebyl.
Já jsem to nebyl. Věřte mi, prosím.
Omlouvám se.
Já...
mně je to jedno.
Řekni to Jeong-hyeopovi sám, až umřeš.
Jdu.
Sakra.
Kde jsi? Čekám venku, protože bude pršet.
Ty jsi asi Hyeon-uova přítelkyně.
No...
není to jeho telefon?
Nechal si telefon u mě v autě.
Mimochodem, ty jsi...
Proč mi tykáš?
Známe se?
Jo, jasně.
Ty budeš ta holka z pekárny.
Ten hajzl Hyeon-u mi nic neřekl.
Tady to je.
Měl jsi hodně práce? Co jsi dělal?
Byl jsem u tety za babičkou.
Škoda, žes mi to neřekl.
Omlouvám se. Byl jsem dneska rozptýlený.
Hyeon-u.
Musíme se přestěhovat.
Majitel zakládá nějaký podnik či co.
No...
Kam půjdeme?
Nevnímáš to stejně?
Docela mě to unavuje.
Přece si nemůžeme dovolit jinou kancelář
a zaplatit nájem.
Ale není to nefér?
Co pak to rádio? Musíme brzo začít.
To je práce pro tebe, takže v pohodě.
A? Začali jste hledat novou kancelář?
Ještě ne.
Aha, jasně. Omlouvám se.
Bude to v pohodě. Jste mladí, můžete začít znova.
Musím jít.
Dobrá.
Jaká byla Mi-su, když byla mladá?
Byla i tehdy hezká?
Protivná určitě tehdy byla taky. Že jo?
Nevzpomínám si.
- Řekni: „Děkuju.“ - Děkuju.
Ano, pane.
Vyděsilas mě.
Jsme tu.
Měla bys jít do druhého patra.
Ta dá.
- Díky za jídlo. - Není zač.
Je to dobré?
Je to výborné.
- Taky by sis měla dát. - Oukej.
Navštívila jsem...
dneska Jeong-hyeopovu sestru.
Cože?
Jak o tom víš?
Ale odstěhovala se.
Nikdo ze sousedů neví, kam šla.
Hyeon-u.
Už za ní nemusíš.
- Jako minule... - Jak o tom místě víš?
Tae-seong...
Sakra...
Myslela jsem, že je všechno v pořádku.
Co je v pořádku?
Ptám se, co je v pořádku.
Tohle nezmizí.
Slyšela jsi všechno.
Neodcházej.
Neměl bys.
Nemohlas...
Nemohlas zůstat
jediným člověkem na světě, který o tom neví?
Nemohlas mi prostě věřit?
Jak?
Neřekl jsi mi o tom.
To je jedno.
Na všechno zapomenu.
Zapomenu a ty bys měl udělat to samé a...
Za co se mám teď modlit?
Já...
Vždycky jsem se modlil za normální život.
Tak moc jsem se modlil.
Pak...
kdy budeš v pořádku?
Kdy přestaneš být tak úzkostný?
Kdy?
Smrdíš přesně jako ti hajzlové. Víš o tom?
Smrdíš cigaretami!
Kurva zbláznil ses? Co?
Ten majitel to jen tak nenechá, co?
- Zbláznil ses? - Utíkej.
Přeskočilo ti?
Žij jako normální člověk, jo?
Je pro tebe život vtip?
Kurva.
Viděl jsem někoho při srandě umřít, takže žádná sranda ani vtipy.
„Sranda“? Tos fakt kurva řekl?
Jo, o to tam šlo,
ať už jsme někoho mlátili, nebo kradli.
Ale
je někdo z těch, co u toho byli, v pohodě?
Ne, nikdo z nás není v pohodě.
Víš, co je ale zvláštní?
Všichni jsme udělali stejnou chybu,
ale jen tobě se odpustilo.
Proč to tak je?
Kvůli tvojí hezké tvářičce?
Ty šílenej blbečku, mám tě rozmlátit na kaši?
Lidi by ti měli koukat na ruce, ne na obličej. Tvý ruce to byly.
Ty zmrde.
Kurva!
Ty hajzle. Kurva!
Ty zas...
No do...
Hyeon-u?
Jsi zraněný?
Můžu se tě na něco zeptat?
No...
Ty a teta Mi-su
už se nevídáte, že jo?
Tak já se tě taky zeptám.
Proč jsi tak zlá na svou mámu?
Myslíš na Eun-ja?
Bože, proč se mě na to ptáš?
Co budeš dělat, když tě bude nenávidět?
Ta ženská?
Mě?
To se nestane.
Protože...
jsem všechno, co má.
Každopádně,
vídáte se ještě?
Že ne?
Kdo to je?
Tady je.
Hyeon-u, jsi to ty?
Hyeon-u.
Co se děje?
Měl jsem hlad, tak jsem přišel.
Jsem ráda, že tu jsi.
Jen do toho.
Díky za jídlo.
Je to výborné.
Zdravím.
Dobrý den.
Zdravím.
Co se děje?
Nechal jsem něco v kanceláři. Můžu tam rychle skočit?
No, já mám práci.
Co se děje? Dám vám to jindy.
No...
Je to fotka, ale potřebuju ji teď.
Ta fotka.
Je u mě.
Prosím?
Omlouvám se. Myslel jsem...
Že jste ji vyhodil.
Nelíbíte se mi.
Ale vy mně jo.
Jen jste příliš vážný a pochmurný a Mi-su taky.
Potřebuje někoho, kdo ji trochu rozveselí.
Všichni se občas musíme uvolnit.
A jak jsem zmínil už dřív, začínáme s vysíláním videa.
Moderátora nejen uslyšíte, ale také uvidíte.
Když jste poslouchali rádio,
nezajímalo vás, jak Yoo Yeol sedí,
když mluví, nebo co dělá, když hraje hudba...
- Můžu vidět Mi-su? - ...nebo co mají
- hosté na sobě... - Cože?
Můžu ji vidět, když půjdu za vámi?
Vy půjdete za mnou?
Uvidíme se.
Když na mě tiše padá temnota
ke konci podzimu,
sním o prvním jarním dni.
Nevidím tě,
protože jsi
tak daleko.
I tak pěstuju květiny.
Podzim se blíží ke konci
a zima přichází.
- Ale já nezapomenu. - Mi-su!
Ty jarní paprsky.
Mi-su!
Sníh padá a padá...
- Jako by se mu chtělo... - Nastup si.
...zadusit celý svět
a zničit i ten poslední zbytek slunce.
Ale v dalekém kraji přežívá jaro,
má lásko...
Když zavřu oči
a myslím na tebe,
- dokážu létat... - Panečku.
- Ten je teda něco. - ...i bez křídel.
Když zavřu oči...
- Mám na chvíli zastavit? - ...a myslím na tebe,
i bez...
- Ano. - ...stěžně.
Miluju tě, Mi-su.
Miluju tě.
Neutíkej, Hyeon-u.
Prosím tě, neutíkej, dobře?
Ublížíš si.
Proč jsi chtěla sodžu s koblihami?
Jen tak. Dlouho jsem neměla koblihy.
Ale tu chuť jsem nedokázala znovu najít
bez správných přísad.
Díky za ty koblihy.
Jez.
Vidíš? Není to jako ty koblihy, co jsem dělávala.
Sakra.
Všechno na světě se změnilo,
jen tahle chuť ne.
- Chutná to stejně? - Ano.
Počkej...
Koblihy jsou nejlepší s kávou.
Udělám kafe.
Co to děláš?
Nic.
Připomnělo mi to staré časy.
Když tady byl ten milovník tofu, Hyeon-u.
Ano, vím.
Hyeon-u mi slíbil, že se vrátí
a otevře pro mě pekárnu.
Kdy?
Před časem. Vypadal, jako že dostal pěstí.
Dal si trochu jídla a šel.
Prý jsem mu řekla, že mu věřím.
Před lety jsem mu řekla, že mu věřím.
Ani si to nepamatuju.
Jeho babička, teta, učitelé,
nikdo mu nevěřil.
Ale já jsem mu to tehdy řekla.
Ani si to nepamatuju.
Ale on si to pamatoval a stavil se...
KBS COOL FM 89.1
Zdravím!
To je neuvěřitelné.
Neměla byste si nechat udělat make-up?
Už potřebujeme i maskéra.
Tahle část je zrevidovaná.
Takže tohle číst nemusíte.
- Hele, Hyeon-u. - Ano, pane.
- Můžeš se jít připravit. - Oukej, jasně.
Tuhle část přečtěte potom.
- Oukej. - Skvěle.
Pojďte dál.
Těší mě.
To musí být ta kamera pro přímý přenos.
Je ale potřeba nabízet živé video u rozhlasové show?
Bude to jakoby sbírka snímků.
A moc to nebudeme dělit. Bude to série navazujích snímků,
takže to bude jiné než ostatní videa.
Dnes je první den našeho živého videa.
Mám zmínit nějaké jméno?
Čí jméno vás napadá?
Někdo, koho byste chtěl poznat, kdo vám chybí
nebo koho vidíte denně,
ale nejde na něj přestat myslet.
Kim Se-in, Gwon Ye-ji, Park Song-i
a Kim Mi-su.
Možná jména, kterých si ceníme, jsou jako naše deníky,
zápisky a cenné záznamy našich životů.
Moc si užívám sluníčko, tuhle krásnou zeleň a energii,
a vyvolávám tisíce drahých jmen a vzpomínek ve svém srdci.
Yoo Yeolovo Hudební album. Tady je první písnička dne.
20TH CENTURY BOY
KBS COOL FM 89.1
VŠECHNY POSTAVY, ORGANIZACE, MÍSTA, UDÁLOSTI A NÁBOŽENSTVÍ
V TOMTO DRAMATU JSOU FIKTIVNÍ
VEŠKERÁ PODOBNOST SE SKUTEČNÝMI UDÁLOSTMI ČI LIDMI JE ČISTĚ NÁHODNÁ
Překlad titulků: Tína Málková