‎UN PROGRAM ORIGINAL ‎DE COMEDIE NETFLIX
‎„SPUNEȚI CEVA
‎N-AVEȚI CE SĂ-MI SPUNEȚI, FRAIERILOR
‎MAI BINE MOR DECÂT SĂ VĂ ASCULT...”
‎CÂȘTIGĂTOR AL PREMIULUI PULITZER
‎„NEGRILOR ADEVĂRAȚI LE PLACE” ‎SHAWN CARTER (MILIARDAR)
‎Visam când am scris asta
‎Iartă-mă dacă vorbesc aiurea
‎Dar când m-am trezit de dimineață
‎Puteam să jur că e Ziua Judecății
‎Cerul era ca o văpaie
‎Oamenii alergau de colo-colo
‎Ăsta e ritmul întregii melodii. ‎Prince spune:
‎Încerc să fug de autodistrugere
‎Știi că nici nu mi-a păsat
‎Oameni buni din Atlanta,
‎nu trebuie să uităm
‎că Anthony Bourdain...
‎s-a sinucis.
‎Anthony Bourdain avea cea mai mișto ‎meserie din showbiz.
‎Gagiul zbura peste tot în lume...
‎și mânca mâncăruri delicioase ‎cu oameni deosebiți.
‎Tipul cu o asemenea slujbă
‎s-a spânzurat într-un apartament ‎de lux din Franța.
‎Se spune că-n 2000
‎Gata cu petrecerea, nu mai avem timp
‎În seara asta mă voi distra
‎Ca în anul 1999
‎În liceu, știam un tip
‎care era un geniu urban.
‎Notele nenorocitului erau așa de bune,
‎încât din cartier a ajuns direct ‎într-o școală din Ivy League
‎cu bursă întreagă.
‎Apoi, nenorocitul a intrat
‎la una dintre cele mai tari ‎facultăți de Drept din țară.
‎Când era la Drept,
‎a cunoscut o femeie și s-a îndrăgostit.
‎Urmau să se căsătorească.
‎Îmi aduc aminte când mi-a povestit. ‎Venise acasă de Crăciun
‎și i-am zis: „Frate,
‎păstreaz-o pe tipa asta ‎pentru mai târziu.”
‎Dar era îndrăgostit.
‎Nu m-a ascultat.
‎S-a însurat cu ea când era la Drept ‎și, din păcate, au divorțat
‎tot în timpul facultății.
‎Era un băiat de cartier.
‎Omul n-avea nimic...
‎și scârba i-a luat jumătate din ce n-avea.
‎Nu-l mai văzusem până acum doi ani,
‎când eram în Washington la cumpărături
‎și-i căutam lui fii-miu șosete ‎la Foot Locker.
‎Ajung la Foot Locker. ‎Cine credeți că era managerul?
‎Tipul ăla.
‎Îmbrăcat ca un arbitru și toate cele.
‎Nenorocitul are 45 de ani!
‎În seara aia, am ieșit să bem ‎și mi-a povestit.
‎Locuia cu mama lui de vreo zece ani
‎și încerca să se pună pe picioare.
‎Dar nu asta e ideea.
‎Ci ideea este
‎că omu' nu s-a gândit niciodată ‎să se sinucidă.
‎E viu și o duce bine în Washington.
‎Chiar i-am sugerat să încerce.
‎Zic: „Nu știu, poate...”
‎Nimeni nu duce o viață perfectă.
‎Oricum ar părea din afară,
‎nu știm ce dracu' se petrece de fapt.
‎Eu am o viață grozavă, dar nu e perfectă.
‎E ca o piscină gonflabilă. Le știți?
‎Teoretic, e piscină.
‎În această notă m-am gândit ‎să-mi încep diferit spectacolul.
‎Voi face ceva
‎la care nu mă pricep prea bine, ‎dar totuși îmi place.
‎În seara asta voi imita câteva persoane.
‎Doar două.
‎Primul număr e cam tembel, dar îmi place.
‎Sunteți pregătiți?
‎Fiți atenți cum îl imit
‎pe părintele fondator al Americii,
‎când a fost scrisă Constituția.
‎Sunteți gata?
‎Fiți atenți.
‎Termină Constituția aia, odată!
‎Vreau să dorm.
‎Nu e rău, nu?
‎Bun, următorul...
‎Următorul e mai dificil.
‎Vreau să văd dacă vă prindeți ‎pe cine imit.
‎Intru în pielea personajului. ‎Va trebui să ghiciți.
‎Încep.
‎Hei! Alo!
‎Dacă o faci de oaie și aflu,
‎o să-ți iau totul și nu-mi pasă când aflu.
‎Poate azi, mâine, peste 15 sau 20 de ani.
‎Dacă aflu, te-ai ars.
‎Cine este?
‎Voi sunteți.
‎Așa-i aud eu pe spectatori.
‎De aceea nu-mi place ‎să fac tot timpul comedie,
‎căci voi sunteți cei mai nașpa nenorociți
‎pe care-am încercat să-i distrez
‎în toată viața mea.
‎M-am săturat.
‎Sunt cele mai grele timpuri ‎să fii celebru.
‎Ești terminat. Suntem condamnați cu toții.
‎Michael Jackson a murit de zece ani
‎și au mai apărut două cazuri.
‎Dacă n-ați urmărit documentarul,
‎vă implor:
‎nu-l urmăriți.
‎E scârbos ca dracu'.
‎M-am simțit de parcă HBO ‎mi-a vârât în urechi scule de copii
‎timp de patru ore.
‎Chestii grețoase.
‎Nu vreau să știu toate astea.
‎Chipurile, lui Michael Jackson îi plăcea ‎să se holbeze la anusuri.
‎Cică se zgâia la găoazele oamenilor.
‎Așa spuneau în documentar. ‎Vă dați seama ce scârbos e?
‎Voi spune ceva ce n-am voie.
‎Dar trebuie să fiu sincer.
‎Nu-i cred pe nemernicii ăștia.
‎Pur și simplu nu-i cred.
‎Dar...
‎o să vă explic de ce.
‎Eu întotdeauna am blamat victima.
‎Mă înțelegeți? ‎Dacă cineva îmi spunea: „Dave,
‎Chris Brown a altoit-o pe Rihanna”,
‎eu ziceam: „Dar ea ce-a făcut?”
‎„Dave, Michael Jackson molesta copii.”
‎„Copiii ăia cum erau îmbrăcați?”
‎Eu nu cred că-i molesta.
‎Dar știți ceva? Chiar dacă a făcut-o...
‎Înțelegeți?
‎Totuși, vorbim de Michael Jackson.
‎Știu că mai mult de jumătate dintre voi
‎ați fost molestați la un moment dat.
‎Dar n-a făcut-o Michael Jackson, nu?
‎Puștiului ăstuia i-a supt-o ‎regele muzicii pop.
‎Noi, restul, avem parte ‎de sărbători penibile toată viața.
‎Vă imaginați ce mișto s-a simțit ‎a doua zi când s-a dus la școală?
‎„Billy, ce-ai făcut în weekend?”
‎„Ce-am făcut în weekend?
‎Michael Jackson mi-a supt pula.
‎A fot prima mea experiență sexuală.
‎Am început în forță, ‎nu mai am limite de-acum.”
‎Știu că sună dur, dar trebuie ‎să-i învețe cineva minte pe copiii ăștia.
‎Nu există excursii gratuite în Hawaii.
‎O să vrea să-ți vadă găoaza sau ceva.
‎Știți de ce nu cred?
‎Dacă Michael Jackson i-a molestat ‎pe copiii ăia,
‎de ce nu și pe Macaulay Culkin?
‎Macaulay Culkin a declarat
‎că Michael Jackson ‎nu a făcut nimic neadecvat cu el
‎sau în preajma lui.
‎Gândiți-vă la asta.
‎Știți...
‎Eu nu sunt pedofil.
‎Dar dacă aș fi fost...
‎Macaulay Culkin era ‎primul copil căruia i-o trăgeam,
‎vă spun sincer.
‎Să mor dacă n-aș fi erou.
‎„Tipul ăla i-a tras-o puștiului ‎din‎ Singur acasă.
‎Și doar știi ce greu e să-l prinzi.”
‎Mintea îmi spune „nu”.
‎Da, bine. Cu R. Kelly e diferit.
‎Dacă aș fi cartofor,
‎aș paria ‎pe „Probabil că a făcut porcăriile alea”.
‎Sunt sigur că a făcut porcăriile alea.
‎A fost nasol. Acum câțiva ani,
‎aveam un spectacol în Detroit.
‎Stăteam în cabina mea,
‎când vine la mine o prietenă, ‎Dream Hampton.
‎Dream îmi spune, ‎chiar înainte să urc pe scenă:
‎„Dave, lucrez la un documentar ‎despre R. Kelly.
‎Vrei să apari în el?”
‎Zic: „Nu, fato, nu-mi trebuie.”
‎Am urcat pe scenă, am uitat de fază ‎și apoi, peste doi ani,
‎apare documentarul ‎Surviving R. Kelly.
‎Când a apărut,
‎Dream îl promova și tot amintea de mine.
‎Zice: „I-am zis lui Dave Chappelle ‎să apară în documentar
‎și cică e prea șmecher ‎pentru televiziune.”
‎Scârbă, n-am spus așa ceva.
‎Eu nici măcar nu vorbesc așa.
‎„Sunt prea șmecher pentru televiziune.” ‎N-aș spune niciodată asta.
‎Dar o să vă spun ‎de ce n-am apărut în documentar.
‎Dintr-un motiv foarte simplu și clar.
‎Singurul motiv ‎pentru care n-am apărut a fost,
‎și e foarte important...
‎Nu-l cunosc deloc pe tipul ăsta!
‎Nu știu nimic dacă nu mi se spune.
‎Nu ies cu tipul ăsta. Nu fac nimic cu el.
‎Atunci de ce mama dracu' ‎să apar în documentar?
‎A apărut încă o casetă cu sex ‎cu R. Kelly.
‎Vă vine să credeți?
‎Tipul ăsta scoate mai multe casete ‎cu sex decât cu muzică.
‎Zici că e DJ Khaled al sexului.
‎Încă una! La dracu', omule!
‎O grămadă de casete.
‎Ultima e așa de rea, ‎încât nu cred că au făcut-o publică.
‎N-am mai văzut așa ceva.
‎Procurorul din Chicago ‎a ținut o conferință de presă
‎și a citit o stenogramă ‎a unei casete cu sex.
‎Ați mai auzit așa ceva?
‎Tipul ăsta a „citit” caseta cu sex.
‎A fost atât de nasol, încât R. Kelly
‎părea vinovat chiar și în stenogramă.
‎Este incredibil.
‎S-a spus vârsta fetei de 16 ori.
‎Nu e o nebunie?
‎Nemernicul ăsta e un idiot. ‎I-o trăgea și zicea:
‎„Da, e cea mai bună păsărică ‎de 14 ani căreia i-am tras-o.”
‎Ea zice: „Îți place păsărica mea?”
‎El: „Vai, da!” ‎Omule, mai taci dracu' odată!
‎Las-o ușor, ‎că nu te scapă nici mama avocaților.
‎Trebuia să spună: ‎„Asta e cea mai mișto
‎pizdă de 36 de ani ‎pe care-am avut-o vreodată.”
‎Avocatul ar putea spune:
‎„Onorată Instanță, clientul meu credea ‎că femeia avea 36 de ani,
‎după cum a menționat de 16 de ori.”
‎Oricum vor ști că minți, dar totuși...
‎Toată lumea știe
‎că nu există pizdă bună de 36 de ani.
‎Nu contează ce spun eu.
‎Dacă ești acasă ‎și urmărești asta pe Netflix,
‎nu uita că tu ai dat clic pe mine.
‎E sezonul de vânătoare la vedete.
‎Orice aș spune, ‎până la urmă îi prind pe toți.
‎Nu cred că am greșit cu nimic, dar...
‎vom vedea.
‎L-au acuzat și pe bietul Kevin Hart.
‎Vă puteți imagina? ‎Vă spun ceva despre Kevin Hart.
‎Visul lui Kevin Hart a fost ‎să prezinte premiile Oscar.
‎Așa mi-a spus.
‎Când mi-a zis despre asta, ‎m-am gândit:
‎„Ce țel ciudat pentru un afro-american!”
‎Ce negru visează să prezinte Oscarul?
‎Uite că el visa!
‎Și l-a prezentat.
‎Contrar tuturor așteptărilor, ‎Kevin a fost primul comediant
‎din lume
‎care a primit rolul pe care-l mai avusese ‎doar un negru înainte.
‎Urma să prezinte a 80-a ediție ‎a premiilor Oscar.
‎Nu știu ce știți voi despre Kevin,
‎dar Kevin Hart e aproape perfect.
‎Se apropie mult de perfecțiune.
‎De fapt,
‎Kevin ar fi fost perfect ‎fără cele patru postări pe Tweeter.
‎Acum zece ani,
‎Kevin a făcut niște comentarii ‎extrem de homofobe.
‎Nu voi repeta ce-a spus...
‎fiindcă suntem în Atlanta.
‎Știți ce vreau să spun.
‎Sigur sunt mulți gay aici în seara asta,
‎cu soțiile lor.
‎Nu vreau să supăr pe nimeni.
‎Bine, vă zic ce-a spus.
‎Dar nu uitați, nu sunt vorbele mele.
‎Sunt vorbele lui Kevin.
‎S-a întâmplat demult.
‎Îl citez, pentru că nu mă pricep ‎să parafrazez glumele.
‎Bun, Kevin a spus...
‎că dacă fiul lui ar da semne
‎de comportament homosexual în casă, ‎i-ar sparge fața.
‎Ar spune: „Ăsta e comportament gay.”
‎Apoi, l-ar păli cu căsuța păpușilor
‎peste ceafă.
‎Comunitatea gay a fost furioasă.
‎Și nu-i blamez.
‎Am mulți prieteni gay.
‎Absolut toți
‎mi-au spus povești îngrozitoare ‎despre cât au suferit
‎ca să fie ei înșiși.
‎Povești teribile.
‎Dar niciunul dintre ei
‎n-a menționat faptul
‎că tatăl lor i-ar fi plesnit peste cap ‎cu o afurisită de căsuță pentru păpuși.
‎E limpede că Kevin glumea.
‎Ca să poată să-i dea în cap ‎cu căsuța pentru păpuși,
‎trebuia să i-o cumpere mai întâi.
‎Nu vi se pare logic? ‎Cine-ar face așa ceva?
‎Comunitatea gay a fost furioasă ‎și a pus atâta presiune
‎pe Academia de Filme și Științe, ‎încât aceștia i-au zis
‎lui Kevin: „Dacă nu le ceri scuze gay-lor,
‎nu poți prezenta premiile Oscar.”
‎Și Kevin a zis: ‎„Atunci îmi bag picioarele.”
‎Apoi, s-a dus la toate emisiunile posibile ‎și s-a scuzat timp de șase săptămâni.
‎Kevin a făcut-o de oaie.
‎Înțeleg cu ce a greșit,
‎fiindcă am făcut la fel ‎la începutul carierei.
‎Asta s-a întâmplat acum 15 ani.
‎Pe vremea când făceam ‎Chappelle's Show.
‎Mulțumesc.
‎În televiziune,
‎există un departament ‎numit Standarde și Practici.
‎Acest departament hotărăște ‎ce poți spune la televizor și ce nu.
‎Dacă-ți faci treaba ca lumea, ‎n-ai treabă cu ei.
‎Dar dacă faci ‎Chappelle's Show,
‎nemernicii îți dau bătăi de cap.
‎Nu uitați că s-a întâmplat acum 15 ani.
‎Am făcut o greșeală. ‎Nici măcar nu știusem.
‎Scrisesem un scheci
‎care conținea cuvântul...
‎„poponar”.
‎Așa că m-au chemat ‎la Standarde și Practici.
‎Nu știam de ce mă cheamă, dar îmi plăcea ‎duduia care conducea departamentul.
‎E foarte corectă
‎și a fost una ‎dintre colaboratoarele mele preferate.
‎Îmi zice să stau jos. ‎Am avut o conversație plăcută.
‎Zice: „Toate scheciurile sunt super.”
‎Zic: „Minunat! Atunci ce caut aici?”
‎Zice: „Pentru că, David,
‎nu se poate
‎să pronunți vreodată cuvântul
‎„poponar” la televiziunea noastră.
‎Nu știam că făcusem o greșeală. ‎Nu m-am apărat.
‎Am zis: „Dă-l dracu'! Îl scot. O zi bună!”
‎Când să plec, mi-a venit o idee.
‎„Renée, vreau să te întreb ceva.
‎Doar o întrebare. Chiar vreau să știu.
‎De ce pot să spun cuvântul „negrotei” ‎fără probleme...
‎dar nu pot să spun „poponar”?
‎Și zice: „Pentru că, David,
‎tu nu ești gay.”
‎Zic: „Ei bine, Renée...
‎nu sunt nici negrotei.”
‎Dar, la vremea aceea, ‎nu mi-am dat seama,
‎și Kevin a învățat-o pe pielea lui,
‎că încălcam o regulă nescrisă și nespusă ‎din showbiz.
‎Știți că spun adevărul.
‎Regula este că orice ai face ‎în manifestarea ta artistică,
‎nu ai voie, sub nicio formă, să superi...
‎oamenii cu alfabetul.
‎Înțelegeți voi.
‎Cei care și-au însușit 20% din alfabet.
‎Aș spune și literele, ‎dar nu vreau să le provoc furia.
‎Prea târziu!
‎Vorbesc despre cei cu L, ‎cei cu B, cei cu G
‎și cei cu T.
‎Oamenii ar fi surprinși. ‎Am prieteni cu toate literele.
‎Toți mă iubesc și eu îi iubesc pe ei.
‎Am prieteni care sunt L. ‎Am prieteni B.
‎Și am prieteni G.
‎Cei cu T mă urăsc de moarte.
‎Și nu-i condamn.
‎Nu e vina lor. E a mea.
‎Nu pot să mă abțin de la glume cu ei.
‎Nu vreau să le scriu, ‎dar nici nu pot să mă abțin!
‎Auziți tot timpul literele acelea ‎spuse împreună.
‎Credeți că „LBGT” e o mișcare majoră.
‎Dar nu este.
‎Literele acelea sunt o mișcare în sine.
‎Călătoresc împreună în aceeași mașină.
‎Și...
‎bănuiala mea este...
‎Suntem la liceu? ‎Cred că-l sună bona pe-ăsta.
‎Răspunde la telefon, frate. ‎Dar pleacă de-aici.
‎Am o treabă importantă.
‎N-ar fi tare să facem mișto de el ‎și el să râdă,
‎iar apoi să iasă și să audă ‎la telefon: „Mama e moartă.” „Vai, nu!”
‎„Mama e moartă.”
‎N-a fost cel mai bun moment ‎pentru telefonul ăla, nu?
‎Parcă telefonul lui e gay.
‎După cum spuneam...
‎bănuiala mea este
‎că G conduce mașina aia.
‎Are noimă.
‎Fiindcă unii G sunt albi.
‎Oamenii ăștia încearcă ‎să scape de discriminare și opresiune
‎și știți cum sunt albii.
‎„Știm drumurile astea.
‎Noi le-am construit.
‎Restul puneți-vă centurile. ‎Vă duc unde vreți.”
‎Așa că G e șoferul.
‎Desigur, pe locul pasagerului, lângă G,
‎este L.
‎Tuturor le place L...
‎mai puțin lui G.
‎Nu știu care-i treaba.
‎Știu doar că G nu prea le plac.
‎G le spun tot felul ‎de chestii subliminale.
‎Nu e cazul. ‎Nu sunt răutăți, dar înțelegi?
‎Spun chestii de genul: ‎„Eu n-aș purta aia.”
‎Singurul lucru care detensionează relația ‎dintre L și G
‎e prezența lui B în spate.
‎Exact.
‎Strigați când auziți litera ‎care vă definește categoria.
‎Cei cu L și cei cu G sunt de acord ‎cu un singur lucru,
‎și anume că cei cu B sunt scârboși.
‎Celor cu L și G li se par lacomi. ‎Mă înțelegeți?
‎Stă acolo în spate și spune: „Frate,
‎îi ard pe toți din mașină. ‎Ce faci, omule?”
‎Alături de B,
‎pe locul din spate, uitându-se pe geam...
‎Este T.
‎Toți din mașină îl respectă pe T,
‎dar totodată, toți...
‎îi disprețuiesc pe T.
‎Nu e vina celor cu T, ‎dar toți pasagerii cred
‎că din cauza lor e drumul mai lung.
‎Tot ce spune T îi enervează pe ceilalți.
‎Și T nu spune nimic rău.
‎Stă acolo în spate și vorbește singur.
‎„Mi-e cald.” „Tacă-ți fleanca!
‎Taci dracu', da?
‎Ar trebui să deschizi geamul...
‎Pisi, nu știu ce tot...”
‎„Ce?
‎Am zis doar că mi-e cald.
‎Poți să oprești la următoarea ieșire? ‎Trebuie să merg la baie.”
‎„Nu există toaletă pentru tine ‎patru state de aici încolo.
‎Așa că tacă-ți fleanca, ‎să ajungem unde trebuie.”
‎De parcă nu era suficientă tensiune,
‎Q e un autostopist luat la ocazie.
‎Un alb cu pantaloni scurți până la fund ‎care mergea pe autostradă.
‎Îl vede G. „Ăsta pare de-al nostru.”
‎Ești bine? Ai nevoie de ajutor?”
‎Și vine și se-apleacă pe geam ‎cu pantalonii ăia scurți.
‎„Ce faceți, băieți?
‎Doamnă.
‎Sau cum vrei să-ți spun, acolo-n spate.
‎Da.
‎Nu prea știu unde merg.
‎Nu știu dacă sunt gay, heterosexual ‎sau altfel.
‎Tot ce știu sigur este...
‎că vreau să urc în mașina asta.”
‎Îl lasă să urce și-l așază între T și B.
‎Îmi pare rău pentru T.
‎Dar mă induc în eroare.
‎Nu e doar vina mea.
‎Să-și asume și ei responsabilitatea ‎pentru glumele mele.
‎Fiindcă nu mie mi-a venit ideea asta,
‎că oamenii se pot naște ‎în corpul nepotrivit.
‎Dar trebuie să recunoască ‎că e un necaz al dracu' de amuzant.
‎E al dracu' de hazliu.
‎Dacă mi se întâmpla mie, râdeați. ‎Nu-i așa?
‎Nu era amuzant dacă mi se întâmpla mie?
‎Cred că ar fi.
‎Dacă mi se întâmpla? Dacă eram chinez?
‎Dar m-am născut în corp de negru. ‎Nu e amuzant?
‎Tot restul vieții, ‎ar trebui să fac mutra asta:
‎„Salutare, sunt chinez!”
‎Și toți se enervează.
‎„Nu mai face așa. E jignitor.”
‎„Poftim?
‎Așa mă simt în interior.”
‎E greu să nu scriu astfel de glume. ‎Să nu mă gândesc la asta.
‎Chiar când mă uit la fotbal, ‎tot la asta mă gândesc.
‎Să spunem că LeBron James ‎și-ar face operație de schimbare de sex.
‎Înțelegeți? Bine.
‎Poate să rămână în NBA
‎sau, fiindcă e femeie,
‎trebuie să meargă în WNBA
‎unde va marca 840 de puncte pe meci?
‎Ce înseamnă, de fapt, egalitatea? ‎Înțelegeți ce vreau să spun?
‎Dacă femeile ar fi egale cu bărbații,
‎atunci n-ar mai exista WNBA, nu?
‎Ați fi la fel de bune ca noi ‎și ați juca în NBA.
‎Sau, mai e o variantă controversată,
‎ați putea...
‎să tăceți dracu'!
‎Scuze, doamnelor.
‎Dar mișcarea Me Too ‎îmi dă dureri de cap.
‎Mă înnebuniți.
‎E greu să urmărești ce se întâmplă.
‎Am spus-o în ultimul meu spectacol
‎și am avut probleme. ‎V-am spus, ați avut dreptate.
‎Dar modul în care vă manifestați ‎nu e în regulă.
‎Eu am prejudecăți. Am spus-o.
‎Louis CK era un prieten bun ‎de-al meu înainte
‎de accidentul acela cu masturbarea.
‎În camera lui. Ați citit povestea.
‎Se masturba în camera lui.
‎Unde e normal să te masturbezi.
‎Apoi, zice: „Auziți? O să-mi scot scula.”
‎N-a dat nimeni buzna la ușă.
‎Ci se întrebau toți: ‎„Oare vorbește serios?”
‎Și și-a dat drumul pe burtă.
‎Atâta tot.
‎Unde e pericolul?
‎Ați văzut vreun bărbat ‎care să ejaculeze pe burta lui?
‎E omul cel mai puțin amenințător ‎de pe planeta asta.
‎Vedeți doar rușine pe fața lor și...
‎sperma scurgându-se precum untul.
‎N-a făcut nimic pentru care să fie nevoie ‎de poliție. Vă provoc.
‎Chemați poliția. „Alo, poliția.
‎Pe cealaltă linie îl am ‎pe comediantul Louis C.K.
‎și cred că se masturbează
‎cu mine la telefon.”
‎Știți ce-ar spune poliția din Atlanta?
‎„Despre ce vorbiți?”
‎I-au distrus viața omului ‎și acum joacă în cluburi de comedie,
‎iar lumea se poartă de parcă ‎chiar e capabil să rănească femei.
‎Ce urmăriți, doamnelor?
‎A murit sexismul?
‎De fapt, dimpotrivă.
‎Am zis că o să se agraveze, ‎dar m-au făcut nebun.
‎Dar opt state, inclusiv al vostru,
‎au adoptat cea mai dură lege anti-avort
‎care-a existat în țara asta ‎de la ‎Roe contra Wade.
‎V-am spus.
‎Vă spun sincer,
‎deși nu-i pasă nimănui de ce dracu' spun.
‎Nu sunt pro avort.
‎Mai taci, omule!
‎Nu sunt nici pro, nici contra.
‎Totul depinde...
‎pe cine las eu gravidă.
‎Vă spun sincer. Nu-mi pasă ‎de convingerea voastră religioasă.
‎Dacă ai sculă, la faza asta ‎trebuie să-ți ții gura.
‎Pe bune.
‎E treaba lor.
‎E dreptul lor să aleagă.
‎Nu doar că e dreptul lor să aleagă,
‎dar nici n-ar trebui ‎să ceară părerea nimănui,
‎decât a medicului,
‎despre cum să-și exerseze acest drept.
‎Așa e corect, domnilor.
‎Doamnelor, ca să fiți corecte cu noi,
‎cred și că dacă decideți ‎să păstrați copilul,
‎n-ar trebui să plătească bărbatul.
‎Așa e corect.
‎Dacă tu poți să-l omori pe-ăla mic, ‎măcar să am și eu dreptul să-l părăsesc.
‎Sunt banii mei, alegerea mea.
‎Dacă eu greșesc, ‎probabil că amândoi greșim.
‎Așa că hotărâți singure.
‎Pe bune, ce dracu' facem?
‎Nu pot trăi în lumea asta ‎pe care-o vreți voi
‎și, în timp ce ne facem griji pentru asta,
‎uitați ce se întâmplă.
‎Tocmai au fost uciși 12 oameni ‎în Virginia Beach.
‎Se întâmplă săptămânal.
‎Se întâmplă prea des. ‎Nici nu-mi mai pasă.
‎Am ajuns acasă devreme.
‎Purtam un costum de 12.000$, ‎fiindcă o duc bine.
‎Am ajuns acasă devreme ‎și cina era pe aragaz.
‎Nu miroase bine ‎când ajungeți acasă și se prepară cina?
‎Fiul meu zice: „A venit tata.”
‎A alergat la mine și m-a îmbrățișat,
‎dar era plin de grăsime de pui pe față, ‎așa că i-am zis:
‎„Alo, omule!
‎Ai grijă la costum. E scump.
‎Nu vreau să mă murdărești ‎cu grăsime de pui.”
‎Zice: „Ce dra... Grăsime de pui?
‎Tată, asta e rață.”
‎Mi-a curs o lacrimă.
‎N-am crezut că o voi duce așa de bine,
‎încât copilul meu să fie murdar ‎de grăsime de rață.
‎Am stat jos și am discutat despre diverse.
‎I-am povestit soției despre spectacol
‎și despre glumele cu transsexuali, ‎la care ea zice: „Ce glumă proastă!”
‎Știți de ce i se pare proastă? ‎Fiindcă e asiatică.
‎Dar vreau să înțelegeți ‎că nu fac mutra aia acasă,
‎decât dacă ne certăm.
‎Și atunci nu ne certam.
‎Zice: „Nu mai face așa.” ‎Și am schimbat subiectul.
‎„Cum merge, băieți?”
‎Și fiul meu zice: „Azi n-am avut ore.”
‎L-am întrebat de ce.
‎Cică: „A fost un exercițiu ‎de atac armat în școală.”
‎N-am mai auzit. Voi știți ce e?
‎Fac tot felul de exerciții ‎în care-i învață
‎pe copii ce să facă
‎dacă-i împușcă cineva la școală.
‎Nu mai auzisem așa ceva. Ce dracu'?
‎A trebuit să le spun adevărul, ‎deși n-aș fi vrut.
‎„Fiule...
‎Fiule, ascultă-mă.
‎Dă-l dracu' de exercițiu.
‎Dacă vine cineva la școală
‎și trage cu arma, ‎trebuie să fiu sincer cu tine.
‎Probabil că o să fii împușcat. Pe bune.
‎Ai un tată celebru.
‎Spun multe porcării.
‎Vor veni porniți pe tine, băiete.
‎Încearcă să nu faci valuri, ‎fugi în zig-zag
‎și nu încerca să salvezi pe nimeni. ‎Ai înțeles?”
‎De ce-i pun pe copii să repete ceva ‎ce nu pot controla?
‎Îi învață doar să-și facă griji.
‎E cel mai aiurea exercițiu posibil.
‎Când îi învățați pe ei ce să facă,
‎nu-l învățați și pe atacator?
‎Ăla ascultă și învață ca toți ceilalți.
‎Stă în spate și face...
‎„Unde trebuie să ne întâlnim?”
‎Dacă sunteți părinți, ‎situația e înfricoșătoare.
‎Îți dă fiori. ‎Părinții se uită unii la alții ca nebunii,
‎fiindcă știu că unul dintre ei
‎crește un atacator.
‎Dar nu știu care.
‎Tot ce știm sigur...
‎e că dacă ești părinte alb, ‎șansele ca tu să fii ăla...
‎sunt mai mari decât la restul.
‎Atacurile armate în școli ‎sunt apanajul albilor.
‎E o nebunie. Și eu am urât școala.
‎Dar nu m-am gândit niciodată...
‎să-i ucid pe toți din școală.
‎E o nebunie.
‎Faceți ca mine. Încercați alte lucruri.
‎„Ai chiulit? Chiulește, mă!”
‎Plimbă-te și întâlnește-te cu alți copii. ‎Dă-o dracu' de școală.
‎Încearcă droguri. Le-ai încercat? ‎S-ar putea să...”
‎Te ia cu fiori.
‎M-am gândit mult.
‎Nu văd nicio soluție pașnică
‎de a-i dezarma pe albi.
‎Un singur lucru va salva țara asta ‎de ea însăși.
‎Același lucru care o salvează mereu
‎și anume afro-americanii.
‎Exact.
‎Știu că vă întrebați cu toții:
‎„Oare s-o facem?”
‎Da. La dracu', s-o facem!
‎Orice-ar spune ei ‎și oricum v-ar face să vă simțiți,
‎nu uitați că asta e și țara voastră.
‎E de datoria noastră
‎să ne salvăm țara.
‎Știți ce avem de făcut.
‎Ăsta e an electoral.
‎Trebuie să fim serioși. ‎Orice afro-american apt
‎trebuie să-și cumpere
‎armă în mod legal.
‎Doar așa vor schimba legea.
‎Eu urăsc armele.
‎Nu le suport.
‎Dar am mai multe.
‎Nu le vreau, dar am nevoie de ele.
‎Nu uitați unde locuiesc. În Ohio.
‎Oricine știe ceva despre Ohio, ‎știe că însuși cuvântul „Ohio”
‎e unul vechi amerindian.
‎Înseamnă exact
‎„tărâmul albilor săraci”.
‎Nu știu cum merge treaba pe-aici,
‎dar din experiența mea,
‎albii săraci sunt iubitori.
‎Sunt al naibii de iubitori...
‎de heroină.
‎Parcă nu se mai satură.
‎Inițial n-am înțeles. ‎Conduceam și-mi ziceam:
‎„De ce sunt albii ăștia așa de somnoroși?”
‎E nasol rău.
‎Deunăzi, am ieșit dintr-un club
‎din Dayton, parcasem mașina pe alee
‎și nu era nimeni afară. ‎N-aveam nici bodyguarzi.
‎Eram acasă. M-am gândit că nu sunt ‎în pericol. Cum am deschis portiera,
‎așa singur,
‎dintr-odată,
‎un drogat alb țâșnește dintr-un tomberon.
‎M-a băgat în sperieți. Am țipat.
‎Apoi, am văzut că era femeie. ‎Era afumată. Făcea...
‎„Salut, omule!
‎Omule, calmează-te.
‎Sunt bolnavă, da?
‎Am nevoie de medicamente, omule.
‎Te rog. Îți sug pula pentru cinci dolari.” ‎M-a pus pe gânduri.
‎„Îți dau doi.”
‎Glumesc, normal.
‎Opioidele constituie o adevărată criză.
‎Văd asta în fiecare zi. ‎E așa de rău pe cât se spune.
‎Distruge vieți, este...
‎Distruge familii.
‎Știți de ce-mi amintește asta?
‎Îmi amintește de noi.
‎Albii arată exact cum arătam noi ‎în timpul epidemiei de crack.
‎E o nebunie să vezi asta.
‎Nici nu cred toate porcăriile ‎pe care le spun la știri
‎despre divizarea nației. În zilele noastre
‎vedem cine suntem cu-adevărat.
‎E aiurea, fiindcă știu ‎cum s-a simțit comunitatea albă
‎văzându-i pe afro-americani ‎cum se chinuie cu năpasta crackului...
‎fiindcă nici mie nu-mi pasă.
‎„Rezistați, albilor.
‎Spuneți «nu». Ce e așa de greu?”
‎Mai știți când ne spuneați așa? ‎E în regulă.
‎Nu vă port pică. ‎Dar acum înțelegeți și voi.
‎Când au pățit-o și copiii voștri, ‎ați înțeles că e o criză națională.
‎Oamenii ăștia sunt bolnavi.
‎Nu sunt criminali.
‎Sunt bolnavi.
‎Fie ce-o fi...
‎eu sunt înarmat până-n dinți.
‎Prima mea armă a fost ‎o pușcă de calibru 12.
‎N-am vrut-o. ‎Dar mă mutasem la o fermă,
‎stăteam pe verandă
‎și am văzut un alb trecând ‎pe proprietatea mea.
‎De parcă avea dreptul să fie acolo. ‎Avea și-o pușcă pe umăr.
‎Nu e aiurea?
‎Îmi zic: ‎„Ce dracu' face ăsta pe proprietatea mea?”
‎Făceam spume de nervi
‎dar nu eram înarmat.
‎Prin urmare,
‎am început ‎să-i fac cu mâna nenorocitului. Așa...
‎Când s-a depărtat suficient,
‎m-am suit în mașină și m-am dus la Kmart.
‎Într-o zonă rurală de albi.
‎Eram iritat că ăla fusese ‎pe proprietatea mea, eram negru
‎și plin de sudoare.
‎Mă înțelegeți? ‎M-am dus la raionul de arme.
‎Negru și asudat,
‎asudat și negru și făceam așa...
‎Parcă eram sclav.
‎Zic: „Îmi trebuie o armă. Imediat.” ‎Exact așa.
‎Tipul n-a întrebat nimic. ‎A luat o pușcă de calibru 12
‎și mi-a dat-o.
‎Nu mai ținusem o armă până atunci. Zic:
‎„Îmi trebuie și gloanțe.”
‎Tipul bagă mâna sub tejghea
‎și scoate două cutii cu gloanțe. ‎Zice: „Omule,
‎pe care-o vrei?”
‎Nu știam.
‎O cutie avea pe ea o poză cu rațe.
‎Cealaltă avea o poză cu căprioare.
‎Zic: „Care-i treaba cu cutia cu rațe?”
‎Zice: „Asta e cu alice mici.”
‎Apoi zice, nu exagerez:
‎„Astea nu ucid un om.”
‎Zice: „Dar îl găuresc binișor.”
‎Mă gândeam ce dracu' înseamnă asta. ‎Îl găuresc?
‎Știți ce-nseamnă să găurești pe cineva?
‎Atunci când explodează glonțul,
‎din țeava puștii ies ‎alice mici și fierbinți
‎care nu-l omoară pe nenorocit,
‎dar îi găuresc pielea.
‎E dureros ca naiba.
‎Alice mici fierbinți?
‎Mai știți când l-a împușcat Dick Cheney ‎pe unul în moacă
‎și n-a murit? A tras cu alice mici.
‎Zic: „Care-i treaba cu căprioarele?”
‎Zice: „Alea sunt alice mari.
‎Alea găuresc un ditamai camionul ‎dacă e nevoie.
‎Ce cutie vrei?”
‎A luat-o pe cea cu căprioara ‎și a zgâlțâit-o.
‎Credeam că vrea să mă păcălească. ‎Zic: „Ai vreo cutie
‎cu o poză cu un alb ‎care încalcă proprietatea?
‎Exact de calibrul ăla am nevoie.”
‎Dar nu știam că dacă-ți aperi proprietatea ‎cu o pușcă,
‎regula e să cumperi ambele cutii.
‎Nu eram familiar cu formula asta.
‎Într-o pușcă de calibru 12 ‎încap șase cartușe.
‎Când încarci pușca, faci așa.
‎Prima dată tragi cu alice mici.
‎Apoi cu alice mari.
‎Întâi cu alice mici și apoi
‎ca-n Jamaica.
‎Alice mari până la capăt.
‎Imaginați-vă. ‎Să zicem că sunt în pat și dorm.
‎Brusc, mă trezește nevastă-mea.
‎„David, trezește-te!”
‎Îmi zic:
‎„Ia uite cine s-a răzgândit.”
‎Și-mi scot scula peste pijama.
‎Ea zice: „Nu, am auzit ceva.” ‎„Muierea asta...”
‎Mă dau jos din pat...
‎și iau arma.
‎Zic: „Stai aici. Mă duc să verific.
‎Încuie ușa după mine.”
‎Dumnezeule, are dreptate.
‎În mijlocul bucătăriei e un drogat alb...
‎care cotrobăie în borcanul de mărunțiș.
‎„Am muncit pe brânci pentru ăia.
‎Trebuie să fac ceva.” Întâi, încarc pușca.
‎„Nenorocitule!”
‎Ăsta e un test.
‎Sunetul ăla ar opri
‎orice ființă rațională din ce face.
‎Dar se pare că ăsta nu e rațional.
‎Drogații sunt bolnavi. ‎Ăsta cotrobăie în borcan.
‎Trebuie să mă mișc repede. ‎A luat 1,50$.
‎„Te-am avertizat.”
‎Alice mici.
‎Și încep.
‎Alice mici și fierbinți îi vor străpunge ‎pielea galbenă de drogat.
‎Nu uitați că nu-l omor. ‎Ci doar îl găuresc nițel.
‎Scoate un țipăt de drogat.
‎Asta ar trebui să fie tot.
‎Stați așa...
‎Am calculat greșit.
‎În timp ce stătea lățit pe jos ‎și urla am văzut
‎că dinții aveau o culoare ciudată.
‎Aia nu e de la heroină, nu?
‎E de la metamfetamină.
‎Brusc, se ridică nevătămat.
‎Scot artileria grea.
‎Alice mari.
‎Dacă ar mai fi cu cineva, ‎mai am și eu un glonț.
‎Și repet ciclul.
‎După cartușul ăsta, ‎toate au alice mari.
‎Aș fi în bucătărie ‎înconjurat de drogați pe moarte
‎care-și spun ultimele cuvinte.
‎„M-ai împușcat, frate.”
‎„Mă doare, omule. Mă doare...”
‎Ultimele cuvinte sunt cretine mereu:
‎„De ce ai scula pe-afară?”
‎Mi-e teamă să nu fiu atacat.
‎Ni se întâmplă tuturor.
‎Nu uitați ce-a pățit actorul francez.
‎Știți de cine zic.
‎Jussie Smollet e un actor...
‎E un actor francez celebru.
‎N-ați auzit de Jussie Smollet?
‎Jussie Smollet e un actor din Franța.
‎A devenit celebru în serialul ‎Empire.
‎Într-o noapte,
‎era în Chicago, târziu,
‎și a fost victima...
‎A fost victima ‎unui atac homofob și rasist.
‎Vedeți voi, Jussie Smollet este...
‎nu doar francez, ci și gay și negru.
‎A fost o poveste aiurea rău.
‎Se pare că mergea noaptea pe stradă
‎și i-au sărit în cale doi albi
‎cu șepci cu MAGA, care l-au bătut măr.
‎L-au legat cu o sfoară de gât, ‎l-au făcut în toate felurile
‎și l-au stropit cu înălbitor, ‎după care au fugit.
‎A apărut la știri în toată lumea.
‎Și toți au fost furioși, ‎în special la Hollywood.
‎Era pe toate paginile ‎Twitter și Instagram.
‎„Dreptate pentru Jussie” și toate cele.
‎Toată țara era contrariată.
‎Se vorbea despre asta peste tot la știri
‎și, din nu știu ce motiv,
‎noi, afro-americanii
‎eram suspect de tăcuți.
‎Am fost atât de tăcuți ‎vizavi de treaba asta,
‎încât comunitatea gay a acuzat ‎comunitatea afro-americană
‎de homofobie, pentru că nu-l sprijineau.
‎Dar ei n-au înțeles că îl sprijineam
‎cu tăcerea noastră.
‎Fiindcă am înțeles
‎că era un mincinos ordinar.
‎Nimic de ce s-a spus n-avea noimă.
‎A spus că mergea prin Chicago,
‎că au venit la el niște albi și-au zis:
‎„Auzi, omule, nu ești poponarul ăla negru ‎din ‎Empire?”
‎Ce mama dracu'?
‎Așa vorbesc albii?
‎Îi știu pe albi. Nu vorbesc așa.
‎„Nu ești poponarul ăla negru din ‎Empire?”
‎N-ar spune asta.
‎Mai degrabă, sună a ceva...
‎ce aș spune eu.
‎Dacă ești rasist și homofob,
‎habar n-ai cine e tipul. ‎Fiindcă nu urmărești ‎Empire.
‎Oamenii de culoare ‎nu țin partea poliției,
‎dar de data asta au făcut-o.
‎Vă dați seama ‎dacă erați un polițist veteran
‎și scriați raportul puștiului?
‎„Dle Smollet, vă rog ‎să ne spuneți ce s-a întâmplat.”
‎„Bun, dvs... la ora 2:00.
‎Ați ieșit din casă la ora 2:00, ‎afară erau minus -26 grade și...
‎În regulă.
‎Mergeați pe jos? Da. Bine.
‎Unde vă duceați?
‎La Subway?
‎Să luați sandvișuri?
‎Ei v-au abordat?
‎I-ați văzut? Aveau cumva...
‎Ce purtau?
‎Șepci cu MAGA?
‎Șepci cu MAGA în Chicago?
‎Stați puțin, dle Smollet. ‎Frank, vino puțin!
‎Află unde era Kanye West azi-noapte.”
‎O poveste strigătoare la cer.
‎A zis că i-au înfășurat o funie de gât.
‎A fost cineva la Chicago?
‎- Da. ‎- Deci ați fost.
‎Ia spuneți-mi. Câtă funie ați văzut?
‎Cine pizda mă-sii are funie la el?
‎Când ai fost jefuit, frate, în 1850?
‎Cine are funie la el?
‎A fost îngrozitor.
‎Bun.
‎Țineam un spectacol undeva, ‎eram pe scenă
‎și eram cam pilit.
‎Îmi zic: „La dracu', ia să vorbesc nițel ‎despre tipul ăla.”
‎M-am gândit că e în regulă. ‎Toți aveau telefoanele blocate...
‎M-am luat de el.
‎Debitam numai porcării.
‎Habar n-aveam
‎că era un ziarist în public.
‎Din nefericire pentru mine,
‎nenorocitul ăla...
‎a luat niște notițe impecabile.
‎A spus tuturor tot ce-am spus.
‎A pus chiar și glumele în titlu.
‎Titlul zicea: „Dave Chappelle spune
‎că vrea să-i dea una după ceafă ‎lui Jussie Smollet cu o casă de păpuși”.
‎Când am citit titlul ăla, zic:
‎„Pân-aici mi-a fost. Gata cu contractele.”
‎Din fericire,
‎în aceeași zi,
‎poliția i-a prins pe nemernicii ‎care l-au atacat
‎și, ce să vedeți, erau amândoi nigerieni.
‎Nu doar că nu erau albi, ‎dar erau foarte negri.
‎Erau nigerieni, ‎ceea ce e tare amuzant.
‎Toată povestea e și mai amuzantă acum.
‎„Asta e țara MAGA,
‎poponar negru ce ești.”
‎„Poponar negru.”
‎Dacă faceți parte dintr-un grup ‎de care-am făcut mișto,
‎nu uitați că fac asta ‎doar dacă mă recunosc în voi.
‎Fac mișto de albii săraci
‎pentru că și eu am fost sărac.
‎Și știu că singura diferență
‎dintre o persoană de culoare săracă
‎și un alb sărac
‎e că săracul alb
‎se simte neîndreptățit ‎să fie în situația asta.
‎Restul e la fel.
‎Știu cum e să n-ai căldură.
‎Când eram mic, n-aveam voie să ating ‎termostatul fără să-l întreb pe tata
‎și era ger în casă.
‎Ziceam: „Tată, te rog. ‎Pot să dau temperatura
‎măcar la zero? E frig rău.”
‎Și tata zicea: ‎„Mai pune-ți haine pe tine, David.”
‎„Mi-am pus tot ce am.
‎Te uiți la mine? Sunt bocnă.”
‎Și el zicea: ‎„Nu te gândi că ți-e frig, David.”
‎Și am zis ceva. Nu i-am zis-o lui,
‎dar am zis-o ca să mă audă.
‎Am zis: „Urăsc sărăcia.”
‎Și tata s-a supărat rău.
‎N-a țipat. Nu-i stătea în fire.
‎Și-a aruncat ziarul pe jos ‎și-a zis: „David...
‎nu ești sărac.”
‎Zice: „Sărăcia e o mentalitate.
‎E o mentalitate
‎din care-și revin doar foarte puțini.
‎Să nu uiți asta, fiule.
‎Ești lefter.”
‎Zice: „Avem o situație financiară precară
‎din care sper să ieșim în curând.”
‎Și eu zic: „Tată, oricum i-ai spune,
‎situația e supărătoare.”
‎Eram în generală și urma un bal.
‎Aveam 12 ani. ‎Întreb: „Tată, pot să merg la dans?”
‎Zice: „Bineînțeles.
‎Vreau să cunoști copii.”
‎Zic: „Bine. Intrarea costă trei dolari.”
‎Tata zice: „Of...
‎Îmi pare rău, fiule,
‎dar n-am.”
‎Zic: „Ce dracu'!
‎N-ai trei dolari?
‎Atunci cum de mai trăim, tată?
‎Aș vrea să scap de iadul ăsta!
‎Aș face orice să nu mai fiu sărac.
‎Dacă aș putea, i-aș arăta anusul ‎lui Michael Jackson.
‎Trebuie să scap din iadul ăsta.”
‎Tata zice: „Dacă ții neapărat să mergi, ‎îți spun ce faci.
‎Sunt bani în borcanul cu mărunțiș,
‎du-te și ia de-acolo.”
‎Aveam 12 ani. Asta am făcut.
‎Am ajuns devreme la dans.
‎În spatele meu se făcuse coadă
‎și când am ajuns la ușă am început ‎să număr 300 de penny.
‎N-am să uit asta cât oi trăi.
‎Cine-a fost sărac știe cum e.
‎Îți era rușine tot timpul.
‎Te simțeai vinovat
‎și toți copiii ziceau: ‎„Ce sărac e Dave Chappelle!”
‎Când mă gândesc,
‎îmi dau seama că atunci a fost ‎singura perioadă când mi-am zis:
‎„Ar trebui să-i omor pe toți din școală.”
‎Vă mulțumesc mult tuturor
‎și noapte bună!