Probouzíte se někdy ze sna…
s pocitem, že se vám takový sen už zdál?
- Klid, prosím. - Námitka.
Klid, prosím.
Námitka.
Zamítá se.
Austine…
jak to myslíš?
Hráli jsme si na schovávanou
a já se schoval ve skříni.
A viděl jsem, jak mu táta dal…
polštář přes obličej.
Panebože.
Austine.
Pojď sem.
Co tady děláš?
Simone si myslí, že máma nemá šanci.
Gil tě chce odvézt.
Cože?
Řekl mi, že až mámu zavřou, odstěhujete se do Michiganu.
Navždycky?
Není to dobrý člověk, Austine.
To udělal on?
- A co teď? - Co říkal ten nóbl právník?
- Jde o vraždu. Musíme jim dát vraha. - To je máma.
Možná.
Kdo?
Cynthia?
Mohl tam ten večer být Gil.
Už víme, že je to násilník.
Má záznam v trestním rejstříku. Byl by perfektní.
Ale nemáme motiv. Proč by to dělal?
Austine, rozumím ti.
Ale musíš si vybrat tátu, nebo mámu.
Stojíme spolu proti světu, ne?
O motivu bych věděl.
Máma a Cynthia mu zkazily žádost o byt.
Slyšel je spolu mluvit.
Nevěděly, že vešel do domu.
Naštval se a Toma zabil.
A pak přišel k nám a ublížil i mámě.
Klid.
Klid, prosím.
Je to jako herní hack.
Jako bych o tomhle už snila.
U toho, co bývalo noční můrou,
teď znám všechny zvraty.
- Zmařila jste mu žádost o byt? - Ano, ale…
Věděla jste o jeho násilnické minulosti?
Tušila jsem to.
- Vy Georgiu nenávidíte. - Cože? Ne.
Ale nechtěla jste ji v Sousedském klubu. Obvinila jste ji, že v práci krade peníze.
Dokonce vás slyšeli říkat, že je to lidský odpad.
Že je, cituji: „Zákeřná děvka, co sbalila starostu na přízvuk a výstřih.“
Možná jsem řekla…
Obhajoba argumentovala tím, že se Tom převalil na polštář sám.
Ale soudní lékař bez jakékoli pochybnosti prohlásil,
že došlo k vraždě.
Nemohla to být nehoda.
Ale Georgia na něj ten polštář nepoložila.
Vyzvedával Gil Austina z těch herních schůzek často?
Čas od času ano.
Je možné, že jste ve všem tehdejším zmatku,
ve svém hlubokém zármutku,
možná jen zapomněla zmínit, že tam byl i Gil?
Ne.
Mohl tam být?
Je možné, že dorazil a vy jste si toho jen nevšimla?
Je možné, že slyšel, jak jí říkáte, že jste zablokovala jeho žádost o byt,
a pak si šel vybít zlost na vašem manželovi?
A odešel, jen aby se vzápětí objevil v Georgiině domě
a vyhrožoval jí tělesným násilím.
Jen se ptám…
jestli se to tak stát mohlo.
Ginny.
Stalo se něco?
- Tamto mě mrzí. - Vím, jak těžké to samoživitelka má.
Viděl jsem to u mámy.
A teď možná chápete, proč je taková, jaká je.
Musí dělat těžká rozhodnutí.
Pečovat o ty, na nichž jí záleží.
A na vás jí záleží.
Ano, svým zvráceným způsobem ano.
Ginny, tohle je nevhodné. Musíš odejít.
Kdyby nezáleželo,
proč všem neřekla o vašem poměru s Joem?
To by vám fakt uškodilo.
Ale nic neřekla.
Jak ses o tom dozvěděla?
Dobře, už musíš jít.
Nezáleží vám na ní ani na nás, fajn.
Ale v Blue Farm máme kamery.
Mám ten záznam.
Můžu ho dát obhájkyni
a najednou to pro vás bude dost zlé.
Máma vás možná nepotopí, ale já klidně.
Cynthie, mohlo se to stát?
Možné to asi je.
Ano.
Klid.
Ticho v soudní síni!
Klid, prosím.
Je to opojné, mít moc ovládat hru.
Naše porota
rozhodla v případu Georgia Randolphová proti státu Massachusetts,
že obžalovaná…
není vinna.
- Georgio! - Georgio!
Jak se cítíte?
Mohl Gil za stěhování a změnu jména?
Co vás teď čeká?
Těší nás, že spravedlnost zvítězila a senzacechtivá povaha procesu
neodradila porotu od správného rozhodnutí
založeného na faktech a na pravdě.
Co teď?
Jak to myslíš? Je konec. Děkujeme.
Víte, kdy uvidíte své děti?
No a co mám teď dělat?
- Kdy uvidíte… - Víte už, kdy…
Georgia Randolphová byla shledána nevinnou
po svědecké výpovědi jejího syna,
který údajně viděl při vraždě svého otce, Gila Timminse.
Pana Timminse hledají kvůli výslechu,
ale zřejmě všichni dlužíme Georgie Randolphové omluvu.
To ona byla celou dobu oběť.
To se vážně hodí, nemyslíš?
Že tam Gil byl a nikdo se o tom nezmínil.
Slyšel jsi sám. Možná se vplížil a zaslechl je.
Jo, ale to se ti Austin nezmínil,
že to tátu viděl udělat?
Asi to bylo traumatický.
Jo.
Vidět rodiče vraždit…
Takovou věc už z hlavy nedostane.
Už nikdy nebude jako dřív.
Soudce přezkoumal jejich rozhovory a zápisky sociálních pracovníků.
Jestli chtějí, můžou zítra domů.
Můžeme jít zítra domů?
Máma je volná?
Jo, je.
Vy jste Georgia Randolphová, že?
Panebože, já to manželovi říkala.
Říkala jsem, že jste to neudělala.
Říkala jsem mu, že jste v celé věci nejspíš obětí.
Vy děláte přestavbu, že ano?
- Něco se sbíječkou? - Ano, renovujeme.
Omlouvám se. Vím, že to je občas dost hlučné.
A proto zítra hlasuju proti Návrhu 38.
Nechci, aby rozkopali hlavní třídu.
No jo. Tohle.
A hlasuju pro odvolání Paula Randolpha.
Po tom, co vám udělal…
Rozvést se s vámi, když jste ho potřebovala nejvíc.
A vida, byla jste nevinná.
Chtějí Paula odvolat?
Bude se o tom hlasovat.
No teda.
To je k nevíře, že máme v sousedství skutečnou celebritu.
Vražednou starostovou.
Tohle je možná má poslední noc ve funkci starosty.
Mrzí mě, že ti to hrozí.
Ne, Joe…
Mě mrzí, že jsem podpořil Návrh 38. Byla to chyba.
Neměl jsem si ji brát.
Jo, já nech…
Vždyť ona lže.
Prakticky pořád.
Ona že nemohla věřit mně? Ne.
Nepustila mě k sobě.
Chtěl jsem zůstat, víš? Kvůli dítěti.
- Dítěti? - Žádné není.
Ale nastěhoval jsem se zpátky.
Šel jsem k soudu. Dokonce jsem s ní spal.
Ty… Ty jsi s ní spal?
- Jo. - Kdy?
To bys nepochopil.
Dokud jsi s takovou nebyl, tak ne.
Jasně, já… Taky nechápu, nechápu to.
Ale…
Kdy… Kdy jsi s ní spal?
Zlomila mi srdce, Joe.
Ona…
Dobře.
Můžu s tebou mluvit?
- Co se děje? - Jsou tu kamery?
Nesouhlasila jsem s natáčením.
O čem to mluvíš? Ne, v Blue Farm nejsou kamery.
Páni, je to rodina šílenců.
Jo.
Ty můj statečný kluku.
Mám tě moc rád.
To byla vážně velká věc. Je mi líto, žes to musel udělat.
Spolu proti světu.
Díky, žes je přivezl.
- Tak zítra na čtení tvé básně. - Jo.
Přijede babi.
Aha, dobře.
Chci si promluvit.
Kvůli Ginny mezi námi nechci zlou krev.
Žádám o společnou péči.
Ginny si to taky přeje.
Společná péče?
Je to můj táta, mami.
Teď tady nejde o tebe.
Dobře.
Vážně? Dobře?
Pokud to tak chceš.
No teda. Vězení tě vážně změnilo.
Jsi ráda zpátky ve svém pokoji?
- Zas v normálu? - Normálu?
Já ti nevím.
Přestěhujeme se? Začneme znovu?
Utíkat už mě unavuje.
- Jo, mě taky. - Navíc to bylo celonárodní.
Kamkoli půjdeme, před sebou neutečeme.
Hlubokomyslný.
Tohle je teď náš život. Tohle teď jsme. Už navždycky.
Jo.
Asi jo.
Pamatuješ, jak mě zatkli na mý svatbě?
A pak mě detektiv označil za sériovou vražedkyni?
A pak se z mojí básně o mé zrůdné matce stal virál?
A pak mě opustil manžel.
A já otěhotněla.
- Pak jsem utekla. - A pak vrátila.
- Jo, to bylo hloupý. - Ne, nebylo.
Pak Cynthia přišla k rozumu.
Pořád nevím, proč to udělala.
Byl to zajímavej rok.
Jo, to byl.
Austin bude v pořádku, ne?
Doufám, že jo.
Může teď už prosím, snažně prosím, jít na terapii?
Jo, může.
Já půjdu taky.
Cože?
Tak jo, dobře. To je…
Tak to je na tom všem asi největší úlet.
Půjdu na terapii, jak sis vždycky přála.
Takže nakonec to vlastně všechno stálo za to.
Ne, nestálo to za to.
Už se to nikdy nestane, že ne?
Že to už neuděláš?
Slibuju.
Potřebuju vědět, že jsi jiná. Že ses změnila. Že se ti rozsvítilo.
Rozsvítilo se mi.
Chci být doma.
A Austin taky.
Jsi zpátky, sousedko?
Ahoj.
Být zpátky doma je hrozně zvláštní.
Ale taky úplně normální.
Co budeme dělat? Přizveme Max a zahrajeme si Uno?
S Max spolu teď nemluvíme.
Blbost, Max nikdy nezavře pusu. Já nemluvím s Max.
- Proč? - Protože je krysa.
Řekla našim, že mám problém s pitím.
Sakra. A máš?
Ne, nemám.
- Tak proč to říkala? - Protože je to Max.
Všechno hrotí. Dostává mě do potíží.
To je hnusný. Mrzí mě to.
Díky, že jsem se o tebe mohla opřít, když jsem to potřebovala.
Kdykoli. To je jen…
Kdykoli.
Pořád tě miluju.
Vím, že ty mě ne. Že mě bereš jako kamarádku.
Ale myslím, že já tě budu milovat už navždycky.
Nedokážu to prostě vypnout.
Ale ať mezi námi bude cokoli, můžeš se mnou vždycky počítat.
Víš to, ne?
Žádnej problém nemám.
Přísahám.
Předveď mi trik.
Trik? Jako že jsem cvičená opice?
- Jo. - Dobře.
No, tak tady máš kickflip. Ty mi moc nejdou, takže…
Počkej. Můžu?
Hurá!
Ne, to není na potlesk.
- Nějaké plány na léto? - Ani ne.
Ty?
Jedu s tátou do Koreje.
Ale máma to ještě neví.
Tak jo, teď já. Předvedu trik.
- Fakt? - Jo.
Dobře.
Prosím.
- Tak jo. - Tak jo.
Jo.
- Děkuju. - No nemáš zač.
Jestlipak život konečně bude normální?
Co když to udělá znovu?
Zas někomu ublíží.
Nezodpovídáš za to,
co ona dělá.
Myslím, že to už tak docela neplatí.
Jak to myslíš?
Tak zatím, sousede.
Pořád tě miluju.
Nikdy jsem nepřestal.
- Takže jsi mi lhal? - Jo.
- Takže jsi lhář? - Jo, jsem.
Na svobodu.
Jaký je to pocit?
Zvláštní. Cítím se jako cirkusová atrakce.
Nevím, co si se sebou počít.
Pro Paula už samozřejmě nepracuju.
Ta práce ti šla.
Jaképak „hm“?
Byla jsi fenomenální. Tu kancelář jsi vedla ty.
No že jo?
Ohledně Marcuse jsi měla pravdu.
Maxine ho přistihla ve škole.
Takže… co máš v plánu?
Má navěky domácí vězení
a už nesmí chodit do svého garážového uměleckého studia,
protože ho stejně využíval spíš jako bar.
To je všechno?
Pohlídáme si ho.
Tak jo.
- Přestaň. - Co?
Padmo? Zlatíčko? Kde je Joe?
V kuchyni. Vyhodil ostatní kuchaře a hraje si na Jeremyho Allena Whitea.
Je v kuchyni.
Tady vzadu jsem poprvé.
Georgio.
Jsem volná.
Takže…
Nevěděla jsem, co jsme…
Ne, promiň.
Jo, jsem roztěkanej.
Zítra mě čeká to hlasování o Návrhu 38.
Z toho mám dobrý pocit.
Je to dobře.
Že zjistili, že byl tu noc v domě Gil.
Jo.
Tak jo. Zase někdy, Joe.
STŘEDNÍ ŠKOLA
- Já vím. - Jo.
Proč se tak usmíváš?
Panebože! Ginny, máš krásný vlasy!
Díky!
Abs, kdy odjíždíš na tábor?
Tábor? Není to pro děcka?
Je to pro židy. Jsem táborová vedoucí.
Jedu za týden.
Ginny, gratuluju, že máma není vražedkyně.
Díky, Brodie.
Je to šílený, co?
Soudní systém u tvé mámy naprosto zklamal.
Jo.
Přijdete dneska ke mně, milé dámy?
Nechci se chlubit, ale mám sklep, takže…
Neměly bychom se Max omluvit, holky?
Nemáme za co.
Je hodně naštvaná?
Čekala bych, že jo.
- Řekl jsem jí o tobě a Tris. - Norah.
- Já už nechci další drama. - Nechceš další drama?
Dobře, třído, rok je u konce.
Prosím, zkusme ještě chvíli vydržet.
Navíc mezi námi máme vítězku Básnických vavřínů.
Ginny, těším se, až na dnešním závěrečném shromáždění uslyším tvou báseň.
Jo!
Ginny! Ginny!
- Ginny! - Mám trému.
Proč? Miluju tvoje básně.
Vánoce jsou jako Halloween. V tykvi mi straší.
- Napsala jsem i o tobě. - Jo?
Jo. Na kurz poezie.
- Měli jsme psát milostnou báseň. - A tvoje byla o mně?
- Jmenuje se „Sluneční zář“. - „Sluneční zář“? Neznáš mě?
- Ne, ani trošku. - Ne, vůbec.
Marcusi, můžeš přijít do ředitelny?
Ředitelka Yangová s tebou chce mluvit.
- Zase dostane volno. - Jdu navštívit Darlene, dobře.
Nic jsem nezničil, v pohodě.
Promiň.
Co se děje?
Marcusi, pojď dál.
Posaď se, prosím.
Zavolala jsem tvé rodiče, protože musíme probrat nepříjemnou věc.
Tvé známky nestačí na to, abys maturoval se svou třídou.
Počkat. Cože?
Neodmaturuje se svou třídou?
„Proč to zjišťujeme až teď, bez předchozího varování?“
Varování jsem posílala několik.
„Co je to s tebou? Proč?“
Asi jsem prostě blbej, tati.
Když zkusí letní školu,
možná nastoupí do třetího ročníku s ostatními.
Ano.
Zkusí ji.
Taky jsem se chtěla ujistit.
Nemá ještě nějaký jiný problém?
Ne. Budeme na něj dávat pozor a bude chodit do letní školy.
Nechceš se mi omluvit?
- Za co? - Radils mi podpořit Návrh 38.
Řekl jsi, ať se rozvedu.
Že ji odsoudí, že je to potápějící se loď.
STAROSTOVÁ OSVOBOZENA!
Dobře, tak proto sis mě zavolal?
Má kariéra je ohrožena a manželství v troskách.
Za vaše rozvrácené manželství můžete jen ty a ona.
- Proč ses nerozvedl dřív? - Předstírala, že je těhotná.
Cože udělala?
Jo.
Dobře, tak jo.
To je celkem… Vážně?
Sakra, to je…
No nazdar. To je tedy…
Je to… Je to zákeřné.
Je to zákeřné.
Ale i geniální.
Omlouvám se.
Vím, že tohle všechno bylo…
pro tebe těžké.
Ano, to bylo.
Bože, ta sbíječka hučí.
HLASUJTE ZDE
Ta sbíječka je hrozná.
Já tu chtěla Whole Foods,
ale kolik tu přibude stavebních prací, když Návrh 38 projde?
Chtěla jsem hlasovat pro něj.
Bože, ta sbíječka ale řve.
Zdravím.
- Co to vrtáte? - Nic.
Jedna blondýna nás najala, ať tu pár hodin děláme.
Prý mám hodně hlučet.
- Ahoj. - Ahoj.
Simone!
Ty se klidně Max omluv.
Já si prostě nemyslím, že musí vědět všechno.
Tohle je moje věc, chápeš? Nechci, aby mi ji zkazila.
Už kolem ní nechci chodit po špičkách.
Jo, já vím, jenom…
Ahoj.
- Ahoj, Max. - Ahoj.
Pustila jsem Silver k vodě.
To mě mrzí.
- A dobrý? - Jo.
Jsem v pohodě.
Muselo se to stát.
Další, co to zabalila.
Gratuluju.
Všichni jste zvládli další rok.
- Čtvrťáci… - Abby, co ty?
Nějakej románek?
Vím, že o mně a Tris víš, ale neřeš to.
Proč jsi mi to neřekla? Heteráčům jsi to řekla.
Vidíš? Proto. Právě proto.
Vzpomínám si, jak jsi ve třetí třídě oznámila, že jsi lesba.
Pořádala jsi tiskovku pod prolézačkou.
A já prostě jen chci…
mít někoho ráda a nedělat z toho událost.
Přestaňte se hádat. Nejsme tady samy.
Studenti předvedli experimenty, které…
Jen si o tom chci promluvit.
A já možná nechci.
Vážně, tohle je trapný.
Odpočítáváme do našeho dobrodružství.
Ranilo to moje city. Mám vás ráda a chci se usmířit.
Fajn, ale tvoje city jsou někdy fakt náročný, Max.
Holky, no tak.
…zvláštní poctu panu Cuneovi, který letos odchází do důchodu.
Potlesk pro pana Cunea prosím.
Nezapomeňte vrátit všechny…
Hele, ten lepší z Bakerových.
- Abigail! Nebuď zlá. - Oddupala pryč.
Pomozte připravit naši knihovnu na příští rok.
Takto všem nabízí potřebné zdroje.
Ověřte, zda ve skříňkách nic nezůstalo, užijte si bezpečné a produktivní léto…
Já propadl.
…a vraťte se připravení na nové výzvy…
Budu pod váma, tak na mě buď na chodbě hodná.
A teď vám představuji Virginii Millerovou,
která nám přečte vítěznou báseň soutěže o Bostonské básnické vavříny.
WELLSBURSKÁ STŘEDNÍ ŠKOLA
Jo!
Název této básně…
Název této básně, protože názvy jsou velmi důležité…
Název této básně zní „Začátky“.
A je tu nový začátek.
Já ale zapomněla, jak se cítit celá.
Jak ránu v hrudi zacelit?
Náplastí? Obklad přiložit?
Když v lese padne strom, ozve se rána,
když nebyl, kdo by máchl sekerou a sťal hlavu mou
a zarazil myšlenky mé a vykolejil je z mé mysli jednokolejné?
Když tě osud nutí zesílit, tak vysílíš se jen.
No bludný kruh. Jak z něho ven?
Plamen a žár.
Tvoří mi na kůži rytmický pár žehů a uvolnění.
Plamen mě pohlcuje. Polykám bolest, než spolkne ona mě.
Ta jeskynní šelma, jež má hlad bez ustání, zhltne mě znenadání a jsem ta tam.
To, čím jsem byla, shoří na popel.
Snažím se změnit, dospělou se stát.
Všechno to úhledně mašlí převázat.
Nerozeznám však špatné a správné. Slabé a silné.
Dík odstínům šedé je tahle prostá škála v tahu
a já chci jen nabýt rovnováhu.
Nechci dát život na oltář žehu.
Dá se s tím hnout?
Víc ran už nesmí dopadnout.
Chci v dobrý konec doufat.
Že srdce mé může bobtnat a tu ránu zaplnit.
Musím přijmout, co nemůžu ovlivnit.
Vše je vyzrazeno. Už není co zjistit ani prožít.
Potřebuju klid a v něm střípky své duše složit.
Nebo budu hořet, až ze mě nezbude nic.
Připomeňte mi, pane Gittene, proč Ginny nechala rozšířené angličtiny.
Měli bychom si promluvit.
Co to povídáš? Má to po mně.
Má to po mně, zlatíčko.
O čem to mluvíš? Já jsem básník.
- Je fakt úžasný básník. - Jasně že jsi na jeho straně.
Je fantastický!
- Děkuju. - Vždycky jsi byl.
No vždyť to říkám.
Co ty na to?
Teď tě vynesu do nebes.
Bylo to fenomenální, broskvičko. Vážně.
Bylo skvělý být středem pozornosti z pozitivního důvodu.
Nějakou dobu jsem měla pocit, že mimo tohle všechno ani nemám identitu.
Ale na pódiu jsem mohla zase být Ginny,
nejen dcera Vražedné starostové.
To je super. Mám z toho radost.
- Co je? - Přeju si totéž.
- Kdo je to? - Wolfe.
Aha, tak to je milý.
- Zabiju ho. - Co jsi to řekla?
To je ten, co ji zbouchnul.
Tak jo. Zabij ho.
Jste děsně vtipní.
Musím pro Austina. Uvidíme se doma.
To bylo úžasný.
Skvělý, Ginny. Už vyrážím.
Dobře. Miluju tě.
Miluju tě?
Teda, já tě taky miluju.
Vlastně se všichni milujeme. Není to super?
No, taky vás obě miluju.
Ahoj, básníku.
- Pěkná báseň. - Díky.
Díky, žes přišel.
Musel jsem. Vždyť jsem básník.
Jsme přece kámoši, ne?
Já ti nevím. Už jednou jsem s bývalým kámošit zkoušela.
„Něco mezi náma bylo.“
To mám být já?
Ahoj. Rád tě vidím.
Jsme přátelé. Nedávám ti na vybranou, máš smůlu.
- Super báseň. - Díky.
Proč tě chtěli v ředitelně?
O nic nešlo. Někdo mi našel peněženku.
- Byla jsi fenomenální. Fakt super! - Panebože!
- Byla jsi skvělá! - Jdeme do třeťáku!
Jo.
Nemůžu letošek pustit. Připadalo mi to jako tři roky, možná pět.
Příští rok bude pekelnej.
Všichni mu tak říkají. Děsí mě to. Ať přestanou.
Myslíte, že fakt bude tak zlej?
Maxine nepřišla?
Cynthie, chci ti poděkovat za to, co jsi udělala.
Tvá dcera umí být přesvědčivá.
Ginny? Co ta s tím má společného?
Vy dvě jste úplně stejné.
Jistě jsi na ni pyšná.
Je celá po tobě.
Bůh Austinovi pomáhej, no vážně.
Tady máš.
Ahoj. Jak ses měl?
Co to bylo?
Upřímně, vůbec nevím.
Na, nejspíš jsi je nechal u Zacha.
Tak pojď! Letní prázdniny, ne?
- Tohle už nepotřebujeme. - Mami!
Tohle taky ne. A tohle už vůbec nepotřebujeme.
Ano, hlasovali pro tvoje odvolání, ale to znamená jen nové volby.
Kandiduj znovu. Připomeň městu, proč tě zvolili.
Je to jen unáhlená reakce na ten soud. A na tvou podporu Návrhu 38.
Máš padáka.
Cože?
Tvým úkolem bylo poskytovat mi poradenství.
Tvoje rady byly neúčinné.
Nechceš tady být,
tak odejdi.
Takže máte oficiálně letní prázdniny. Velmi vzrušující.
Ty ne. Ty letní prázdniny nemáš.
Máš letní školu a domácí vězení navěky.
Jaká byla Ginnyina báseň?
Je výborná.
Mami, otevřeš tu zprávu od Brodieho? Mám ruce od salmonely.
„Pojďme slavit, má paní.“
- To zní dobře. - Nic zajímavýho.
Pořádá doma oslavu zakončení druháku.
- Nejdu tam. - Nebuď taková.
Můžu jít já?
Ty to u Brodieho nesnášíš.
- S tebou jsem nemluvil. - Marcusi, máš zaracha.
Žádný večírek, se zakázanými látkami už vůbec ne.
Cože, mami?
U Maxina kámoše se přece nebude nic pít, ne? Max?
Ne, většinou jenom hrajeme deskovky.
Ne.
Dobře.
Mami? Potřebuje účinnější pomoc, než je letní škola.
- Potřebuje odvykačku. - Nech to na mně a tátovi, ano?
Co takhle jít na tu párty a smířit se s přáteli?
Nějak nechci nikoho vidět. Budu ve svém pokoji.
Moc ti to sluší.
Vážně ses změnila, mami.
Podle mě jo.
A ty?
Co tím myslíš?
Broskvičko, dej si vážně pozor, jaký člověk se z tebe stává.
Co tím myslíš?
Co jsi řekla Austinovi?
Aby tamto udělal.
Věděl, jaká je situace. A rozhodl se.
Cynthia věděla, že tam Gil nebyl.
Co jsi udělala?
Udělala jsem to, co jsi nás učila.
To nedělej.
Ty takové věci dělat nemáš.
Nevím, proč se tak zlobíš.
Dostalo tě to ven. Sama bys to udělala.
A právě to mě děsí.
Vím, jaké je překročit bod, odkud už není návratu.
To pro tebe ani Austina nechci.
Neměli jsme moc na výběr.
Nemáš ponětí, jak je to těžké.
Nést to břímě.
Dělám těžká rozhodnutí, abyste vy nemuseli.
Vím, že jsem zrůda.
Nechci, aby se staly zrůdy i z vás.
Udělala jsem, co jsem musela.
Dokaž, že jsem udělala správně. Já jsem ráda, že ses změnila, mami.
Jen ať ti to vydrží.
Ať nelituju, že jsem tě osvobodila.
Myslíš, že je to všechno jen na tobě, ale není.
My to břímě neseme taky.
Vždycky to tak bylo.
Ahoj, tati.
Mrzí mě, jak jsem předtím zareagoval.
Pro rodiče je těžké vidět, že máš problémy…
když vím, jak jsi geniální.
Jak jsi milující a citlivý a starostlivý a úžasný.
A přitom propadáš.
To se ti nepodobá
a štvou mě tahle tvoje rozhodnutí, kvůli kterým marníš svůj potenciál.
Já vím, tati.
V pohodě. Chápu to.
Mám tě rád.
Jsi můj syn
a mám tě rád.
Kdybys potřeboval pomoc, vždycky za mnou můžeš přijít.
Já vím. Taky tě mám rád.
Nepotřebuju pomoc.
Přísahám. Zvládám to.
Hele, omlouvám se. Bála jsem se…
Sakra.
Ani neudělal trik s polštářem.
Nemáš domácí vězení?
Jsem na útěku. Máš se?
Pressi!
Pressi, co piješ?
Myslíš, že se lidi můžou změnit?
Ne.
Tvá… Tvoje máma se může změnit.
Mluvila jsem o sobě.
Všechno je koloběh, ne?
Myslíš, že jsem…
předurčená být jako ona?
Ne.
Austin bude v pořádku.
Bude v pořádku.
Abby!
- Jsem ráda, že je máma v pořádku. - Díky. Já taky.
Můžu mluvit s bratrem?
Naši ještě neví, žes utekl, tak pojď, prosím tě.
Marcusi.
- Já tě prosím, no tak. - Ne.
Víš co? Ještě jeden.
- Jsem tu, protože nechci dělat drama. - To lidi obvykle neoznamujou.
Díky za tu milou zpětnou vazbu, Abby.
Super, že se můžeme prostě bavit a chovat se normálně
a že furt něco neprobíráme a vůbec neřešíme naše problémy.
Můžeš na chvíli?
Jo.
Mrzí mě, že jsem prošvihla tvou báseň, ale prý jsi byla výborná.
- V poho, o nic nejde. - Ne, jde.
Ranilo mě, žes nepřišla na Mousse, tak vím, jaké to je, a…
Promiň.
Ne, já se nezlobím.
Dobře.
Jen mám těžké období. A vím, že ty taky. Chtěla jsem stát při tobě a nabízela se.
Ale jako bys mě odstrčila a vídala se s ostatními. Což můžeš.
Můžeš se bavit s kýmkoli chceš.
Jo, to dělám.
Jo, to…
- To říkám, říkáme totéž. - Max, taky se nezlobím.
Možná jsme se jen trochu odcizily.
Možná to nevadí.
Já chci, aby to vadilo.
Nechci se odcizit.
Nevím, co ti mám říct. Promiň.
Tak jo! Pojďme dát pár panáků. Co říkáte?
Ano, pojďte.
Panáky, zlato.
Máma měla pravdu. Jen jsem to zhoršila.
Joe?
Gil Toma nezabil, že ne?
Ne, to já. Já jsem zabila Toma Fullera.
Aha.
Myslela jsem, že už jsi to uhodl.
Jo. Jo, totiž…
Cítím se s tebou v bezpečí.
Cítím se… víc sama sebou.
Že jsem to opravdu já.
Mám pocit, že kdybych žila normální život a neprošla si tím šíleným svinstvem,
tak kdo ví?
Možná bych byla jiná.
Nebo možná stejná.
Ale nechci před tebou nic tajit. Zabila jsem i posledního manžela.
Do prdele.
A všechno, co o mně v médiích říkali,
je z většiny pravda.
Co se to děje?
Vyhrabali hanebná tajemství a nadávali mi do hrozných věcí
a ty jediný jsi stál při mně.
A nezjistíš, co to pro mě znamenalo.
Takže pochopím,
jestli se mnou nechceš nic mít.
Ale nebudu ti lhát.
Už mě nebaví lhát.
Už mě nebaví utíkat.
Chci prostě zůstat, kde jsem.
Tohle je fakt velké sousto ke zpracování.
Nic po tobě nežádám.
- Dobře. - Jo.
- Jo, já taky ne. - Dobře.
K čertu s tím.
Omlouvám se. Já…
To bylo divné načasování. Zrovna ses svěřovala a mě to asi dojalo.
Ne, já…
Potřebuju, abys věděl, že jsem se jí snažila pomoct.
Cynthii.
A Austin a Ginny se snažili pomoct mně.
Proto lhali.
Věrnost, že?
O tu jde.
Takže to chápu.
A je mi to fuk.
Teda, není mi fuk, že vraždíš. Nikoho nezabíjej.
Kolik lidí že jsi zabila? Zmínilas pár manželů.
Sakra.
Moc mě to mrzí.
Pořád nahrazuju jednoho chlapa dalším.
A děti asi potřebují, abych se na chvíli zastavila.
Slíbila jsem Ginny…
že se změním.
Vypadám v tom tričku tlustá?
- Jo. - Hej!
Buď na ni hodnej.
- Marcusi, jsi v pohodě? - Jo.
- Co piješ? - Panáky.
- Piješ panáky? - Jo.
- Už má… - Ne, jdeme domů.
- Jdeme domů. - Ne.
- Prosím. - Ne, běž sama.
Já už doma jsem. Miluju Brodieho sklep.
Díky, brácho.
- Co? Ne. - Marcusi.
- Jdeme. - No tak.
Nekaz to jen proto, že se na nás zlobíš.
- Zůstaň. - Musím se postarat o bratra.
Proč se nesmím bavit s třeťákama? Protože nejsem třeťák?
- Hej. - Nejsem třeťák.
- Marcusi, dobrý? - Neodmaturuju.
- Mám pomoct? - Ne, v poho, zvládám.
Navíc jsme se odcizily, ne?
Max, no tak. Takhle jsem to…
Ahoj, Paule.
Co tady sakra děláš?
Nebylo to správný.
Lhát o těhotenství. Omlouvám se.
Neprodala jsem ho.
Možná kvůli tobě přijdu o práci.
Měl jsem plán a ty jsi prostě… Ty…
Zničila jsi ho.
Taky jsem chtěla, aby vyšel.
Kecy. Nikdy jsi mě nemilovala.
To není pravda.
Chtěla sis vzít starostu. Jen jsi mě využila, že jo?
Dřív jsem si myslel, že jsme stejní, ale nejsme.
My nejsme stejní.
Udělala jsi ze mě moji nejhorší možnou verzi,
protože jsi z…
Jsi zákeřná.
A všechno dobré otrávíš jedem.
Přišla jsem se omluvit
a to jsem už udělala.
Začínáš snad věřit těm hovadinám, co o tobě říkají?
Že ty jsi tu oběť? Protože ty nejsi oběť, věř mi.
Neudělala jsem z tebe nic, co už jsi nebyl.
Tak polez nahoru.
Dobrej večer.
Běžte spát.
- Mami, tati… - Běžte okamžitě spát.
Prosím vás, nešklebte se tak.
Už mě fakt unavuje,
že všichni dělají, jako by tohle byla světová pohroma.
Děcka pijou.
Není to žádnej veleproblém.
Já svůj potenciál nemarním, jasný?
Bože, už sklapni.
Probereme to ráno.
Dobře.
Jo, dobře.
Ano, pane. Dobře. Ano, pane.
- Ano, pane. - Co to do tebe vjelo?
Nenávidíš nás?
Ne, já…
Proti vám nic nemám.
Nenávidím sebe.
Nenávidím sebe, jasný? Nenávidím…
Nenávidím sebe, chápeš?
Nenávidím se! Nenávidím se!
Nenávidím sebe!
Rozumíš? Já…
Nenávidím sebe.
Mami, on má problém a potřebuje pomoc. Potřebuje odvykačku.
Nechci, aby byl pozadu.
Komu to vadí, jestli si tím pomůže?
Už teď to má dost těžké a já to nechci ještě zhoršit.
Dobrý den, chcete přijmout hovor od vězně jménem Shane Reilly
ze státní věznice v Novém Mexiku?
Ano.
Mary? Jsi tam?
Neříkej mi tak.
Bože, tvůj hlas. Neslyšel jsem ho, co jsi byla malá.
Proč pořád voláš, tati?
Chtěl jsem s tebou už dávno mluvit, a když tě najdu já, najde tě kdokoli.
Tvoje máma, tvůj nevlastní táta.
Mary, musíš si dávat pozor.
Já už nejsem Mary!
Ginny, ahoj.
Ahoj.
Jsi v pořádku?
Jo. Vidíš?
Jsi fakt namol.
Můžu ji slyšet?
Co?
Tu…
báseň „Sluneční zář“.
Marcusi…
proč jsi říkal, že neodmaturuješ?
Jsem…
Jsem lůzr.
Letos jsem propadl.
Nejsi lůzr.
Marcusi…
Myslím, že sis pomočil postel.
Promiň, já jen…
Sakra, já… jsem namol.
Marcusi.
Miluju tě. Chci…
Chci slyšet „Sluneční zář“.
Chci… Chci ji slyšet.
Ginny.
Radši bys měla odejít.
Austine, ahoj.
Jsi v pohodě?
Rozbil sis brýle?
Ven z mýho pokoje.
Austine…
Tak už vypadni!
Není možné tím vším projít bez nějaké újmy.
Otázkou ale je: můžeš ovlivnit, jak se změníš?
Můžeš ovlivnit vůbec něco?
Je to hovadina.
Možná prostě pojeďme mlčky.
Jsi tady.
Jako když ses dotkl mé tváře
a slíbil, že navždy zůstaneš.
Největší strach mám,
že té dlani sbohem dám
a ty mi zmizíš.
Jako sluneční zář ve tmě.
Pohlcená nocí.
Tma padne a vše zalije.
Vtírá se, přesvědčivá je.
Pryč tě odvede
a krom ozvěny tvých slov mi po tobě nic nezbyde.
Já však znám to srdce v bolesti ukryté.
V něm i ve mně dřímá naděje,
že jednou ta tma z nebe odpluje.
Tvá zář tou tmou probleskuje.
Jasná je.
Hřeje mě dál.
Vím, že tam někde jsi.
Dneska, zítra, navěky.
Nebo tě některé věci změní tak, že se k tomu, kým jsi byl, vrátit nelze?
Myslím, že máma se změnila.
Nebo je schopná se změnit.
Ale nevím to.
Nikdy nic nevím jistě.
Já se změnila.
MÉNĚ ZNÁMÁ JIŽNÍ KOREA
Musela jsem.
Mami?
Změně se nedá uniknout.
Neříkalas, že piješ mlíko, když jsi těhotná?
Změna je nevyhnutelná.
Překlad titulků: Růžena Svobodová