Előfordul, hogy felébredsz,
és azt érzed, hogy korábban már álmodtad ezt?
- Rendet! - Tiltakozom!
Rendet a teremben!
Tiltakozom!
Elutasítom.
Austin…
hogy érted ezt?
Zachkel bújócskáztunk…
és a szekrényben rejtőztem el.
És láttam, ahogy az apukám…
egy párnát tesz Tom bácsi arcára.
Atyaég!
Austin!
Gyere ki!
Mit keresel itt?
Simone szerint anyát nem fogják elengedni.
Ti pedig elköltöztök.
Micsoda?
Gil azt mondta, hogy amint anyát lecsukják, elvisz téged Michiganbe.
Örökre?
Ő nem egy jó ember, Austin.
Ezt ő tette?
- Mi legyen? - Emlékszel, mit mondott az ügyvéd?
- Egy gyilkossági perben kell egy tettes. - Aki anya.
Talán.
Ki más lenne?
Cynthia?
És ha Gil is ott volt aznap éjjel?
Tudjuk, hogy erőszakos, és a büntetett előélete miatt tökéletes elkövető.
De nincs indítékunk. Miért tette volna?
Tudom, Austin.
Vagy az apád volt, vagy anya. Te döntesz.
Együtt vagyunk a világ ellen!
Tudok egy indítékot.
Anya és Cynthia megakadályozták, hogy ide költözhessen.
Apa hallhatta, hogy anyáék beszélgetnek.
Nem tudták, hogy bejött a házba.
De mérges lett, és megölte Tomot.
Később eljött hozzánk, és anyát is bántotta.
Rendet!
Rendet kérek!
Olyan, mint egy videójátékhack.
Mintha ezt megálmodtam volna.
Eddig egy rémálom volt,
de most ismerem a kiskapuit.
- Elutasíttatta Gil lakáskérelmét? - Igen…
Tudta, hogy erőszakos tud lenni?
Gyanítottam.
- Utálja Georgia Randolphot? - Nem.
Mégis kitiltatta a Szomszédklubból,
meggyanúsította, hogy sikkasztott a munkahelyén,
és mindennek elhordta mások előtt,
hogy ő, idézem, „egy gonosz ribanc,
aki az akcentusával és a dekoltázsával bezsebelte a polgármestert”.
Talán mondtam…
A védelem korábban amellett érvelt, hogy Tom hasra fordulva megfulladt,
de az orvosszakértő szerint ez teljes mértékben kizárható,
tehát gyilkosság történt.
A halála nem lehetett baleset,
de nem Georgia tette a fejére a párnát.
Volt, hogy Gil ment Austinért önökhöz?
Néha igen.
Tehát lehetséges, hogy maga a zavarodottságában,
és a gyásza szörnyű fájdalma miatt
elfelejtette mondani, hogy Gil is jelen volt aznap este?
Nem.
De ott lehetett?
Lehetséges, hogy a tudta nélkül besurranhatott?
Hallhatta, ahogy Georgiával a lakáskérelem elutasításáról beszélnek,
és az emiatt érzett haragját a férjén töltötte ki?
Majd később elment Georgiához, hogy bántalmazza és megfenyegesse őt?
Tehát a kérdés…
hogy ez megtörténhetett-e.
Ginny?
Jól vagy?
Durva volt veled Gil.
Tudom, milyen nehéz egy egyedülálló anyának. Láttam az enyémtől.
És talán most már megérti, miért olyan ő, amilyen.
Mert hát nehéz döntéseket kell hoznia a szeretteiért. És maga is fontos neki.
Az ő nyakatekert módján így érez.
Ez nem helyénvaló, Ginny. Jobb, ha most elmész!
Ha nem lenne fontos neki, miért hallgatott az ön viszonyáról Joe-val?
Ez rossz fényt vetne magára.
Anya mégis hallgatott róla.
Ezt meg hogy tudtad meg?
Most el kell menned!
Megértem, hogy nem számítunk magának…
de vannak kamerák a Blue Farmban.
Odaadhatnám a felvételt anya ügyvédjének, amivel magára húzhatnánk a vizes lepedőt.
Anyával ellentétben én belerángatnám az ügybe.
Kérem, Cynthia, ön szerint történhetett ez így?
Azt gondolom, hogy igen.
Igen.
Rendet!
Rendet a teremben!
Rendet kérek!
Mámorító érzés a játékot irányítani. Ez hatalom.
Mi, az esküdtszék
a Georgia Randolph kontra Massachusetts állam ügyben
úgy találtuk, hogy a vádlott…
nem bűnös.
- Georgia! - Georgia!
Hogy van? Gil miatt költözött el, és változtatott nevet?
- Mit tervez? - Az igazság végre napvilágot látott.
Öröm, hogy bár a média így felkapta az ügyet,
ez nem hatott az esküdtszék ítélőképességére.
Hogy tényekre és a valóságra alapoztak.
Mi lesz most?
Mármint? Vége van. Köszönjük!
- Tudja, mikor láthatja a gyerekeit? - És mit tegyek?
- Mikor… - Tudja, mikor…
Georgia Randolphot ártatlannak találták,
miután a fia a tanúvallomásában az apját, Gil Timminst nevezte meg elkövetőként.
Mr. Timminst kihallgatás miatt keresik,
de úgy tűnik, mind bocsánatkéréssel tartozunk Georgia Randophnak.
Ő volt az eset valódi áldozata.
Érdekes egybeesés, nem gondolod?
Hogy Gil ott volt, de eddig senki sem említette?
Hallottad Austin vallomását. Gil besurranhatott.
Igen, de Austin sosem mondta, hogy az apukája ölhette meg Tomot?
Traumatizálhatta a dolog.
Igen.
Látni egy szülőjét így…
Ezt sosem fogja elfelejteni.
Ez örökre a lelkébe égett.
A bíró átnézte az interjúkat és a szociális munkások jegyzeteit,
és holnap szabad a pálya.
Holnap hazamehetünk?
Anyát elengedték?
Igen, Austin.
Maga Georgia Randolph, ugye?
Istenem! Mondtam a férjemnek, hogy biztosan ártatlan,
és hogy leginkább az egész helyzet áldozata lehet.
Maguknál dolgoznak a munkások, ugye?
- Vésőgéppel? - Igen, felújítunk.
Bocsánat a zaj miatt! Néha elég hangosak a gépek.
Ezért is szavazok holnap nemmel a 38. indítványra.
- Nem hiányzik a felújítás zaja a főutcán. - Ja, tényleg! Az lesz most.
Paul Randolph menesztésére pedig igen lesz a válaszom azok után,
amit magával tett.
Amiért elvált öntől, mikor a legnagyobb szüksége volt rá…
Holott végig ártatlan volt.
- Pault menesztik? - Rajta van a szavazólapon.
Hűha! Hihetetlen, hogy egy híresség lakik az utcánkban!
A gyilkos polgármesterné.
Talán ez az utolsó estém polgármesterként.
- Sajnálom, hogy meneszthetnek. - Ugyan, Joe…
Én sajnálom, hogy támogattam a 38. indítványt. Hiba volt.
- Georgiát meg nem kellett volna elvennem. - Ezt nem…
Hazudik,
mint a vízfolyás.
És bennem nem tudott megbízni? Na ne! Nem engedett közel magához.
Vele akartam maradni a baba miatt.
- A baba? - Aki nincs is.
De vissza akartam költözni hozzá.
Elmentem a tárgyalásra, és le is feküdtünk.
Szóval… le is feküdtetek?
- Igen. - Mikor?
Úgysem értenél meg.
Addig nem, míg nem voltál egy ilyen nővel.
Igen, és mivel nem voltam, nem is értem a helyzetedet.
De…
mégis… mikor is… Mikor feküdtél le vele?
Darabokra törte a szívemet, Joe.
Georgia…
Jól van, haver.
Joe! Beszélhetnénk?
- Hallgatlak. - Vannak kameráid?
Nem járultam hozzá a felvételkészítéshez.
Miről beszélsz? Nincsenek kamerák az étteremben.
Azta! Az az egész család őrült.
Bizony.
Drága, bátor kisfiam!
Szeretlek, anya!
Nagy dolgot tettél, és sajnálom, hogy ezt kellett csinálnod.
Együtt vagyunk a világ ellen.
Kösz, hogy elhoztad őket!
- Akkor holnap a versfelolvasáson! - Jó.
A nagyi is jön.
Az jó!
Beszélnünk kell!
Ginny miatt nem akarok feszült légkört.
Közös felügyeleti jogért folyamodom.
Ginny is ezt szeretné.
Közös felügyeleti jog?
Ő az apám, anya.
Ne vedd magadra!
Rendben.
Ennyi?`
- Rendben? - Ha ezt akarod, legyen!
Azta!
A börtön megváltoztatott.
Jó újra a szobádban lenni?
- A rendes kerékvágásban? - Rendes?
Jogos…
- Elköltözzünk? Kezdjünk új életet? - Elegem van a menekülésből.
Nekem is.
- Plusz országos hírnevünk van. - Önmagunk elől nem menekülhetünk.
Magvas gondolat.
Most már ez az életünk. Ebben maradunk örökre.
Igen.
Nagyon úgy tűnik.
Megvan, hogy letartóztattak a lagzimon?
És egy magánnyomozó sorozatgyilkosnak nevezett?
És neked az, hogy a versem, amiben szörnynek nevezlek, elterjedt?
És aztán a férjem elhagyott.
- Teherbe estem. - Elmenekültem.
És visszajöttél.
- Az butaság volt. - Nem is.
És Cynthia hazudott a bíróságon?
Még most sem értem, miért tette.
Érdekes évünk volt.
Igen, az.
Austin rendbe fog jönni, ugye?
Nagyon remélem.
Kérlek szépen, most már engedd, hogy terápiára járjon!
Járhat pszichológushoz.
És én is fogok.
Micsoda?
Azta! Oké. Ez…
Őszintén ez a leghihetetlenebb dolog az összes közül.
Terápiára fogok járni! Mindig erre vágytál.
Szóval igazából csak megérte ez az egész hercehurca, nem?
Nem. Egyáltalán nem érte meg.
Többet nem lesz ilyen, ugye?
Nem teszel ilyet újra?
Megígérem, hogy nem.
Biztosan tudom kell, hogy megváltoztál, és hogy megérted, ez miért fontos.
Megértem.
Veled akarok élni.
És Austin is.
Visszajöttél?
Szia!
Olyan furcsa újra itthon!
De mégis természetes érzés.
Mit csináljunk? Hívjuk Maxet, és unózzunk egyet?
Vele nem vagyunk beszélő viszonyban. Ő beszél hozzám, de én hozzá nem.
- Miért? - Mert egy kis féreg.
Megvádolt, hogy alkoholproblémám van.
A francba! És ez igaz?
Nem, dehogy.
- Akkor miért mondhatta ezt? - Mert ő ilyen. Drámázik, és bajba sodor.
Ez elég gáz. Sajnálom.
Marcus, meg akartam köszönni,
hogy ott voltál, mikor kellett.
Számíthatsz rám. Tudod…
Mindig.
Még mindig szeretlek téged.
Tudom, te nem így érzel, és barátként tekintesz rám,
de szerintem én már így maradok.
Nem tudom, hogy ne szeresselek.
De bármi is lesz velünk,
én is melletted leszek,
tudod?
Nincs bajom.
Hidd el!
Mutass egy trükköt!
Egy trükköt? Parancsolod, mint egy mutatványosnak?
- Igen. - Rendben.
Megpróbálom a kickflipet, de nem megy pengén, szóval ne…
Várj! Mehet?
Szép volt!
Ne már! Ezért nem jár taps!
- Van bármi terved a nyárra? - Nem igazán. És neked?
Koreába megyek apával. De anyának még nem szóltam.
Na jó! Én is csinálok egy trükköt.
- Tényleg? - Aha.
Rendben.
Tessék!
- Oké. - Oké.
Ügyes!
- Köszönöm! - Nincs mit.
Vajon minden visszaáll a régi kerékvágásba?
Mi lesz, ha anya újra megteszi?
Megint bánt valakit?
Az ő lelkén száradna,
nem a tiéden.
Szerintem ez már nem teljesen igaz.
Hogy érted ezt?
Majd ütközünk!
Én is szeretlek még.
Mindig is szerettelek.
- Tehát hazudtál nekem? - Igen.
- Hazug vagy? - Igen, az.
BLUE FARM KÁVÉZÓ
A szabadságra!
Milyen érzés?
Furcsa. Úgy érzem magam, mint egy cirkuszi attrakció.
Nem tudom, mit kezdjek magammal.
- A munkámnak nyilván lőttek. - Pedig jó voltál benne.
De tényleg!
Eszméletlen voltál. Te vezetted az irodát.
Ugye?
Igazad volt Marcusszal kapcsolatban.
- Maxine rajtakapta, hogy a suliban ivott. - Na és… mit fogsz tenni?
Örökre szobafogságban lesz,
és már nem mehet a műteremmé avanzsált garázsba,
mivel Studio 54-nek tekintette.
Ennyi?
Figyelünk rá.
Jól van…
- Elég! - Mi az?
Padma, hol van Joe?
A konyhában.
Kiküldte a szakácsokat, hogy megélje a Jeremy Allen White pillanatát.
A konyhában van.
Még nem is jártam itt.
Georgia!
Szabad vagyok.
Szóval…
Nem tudtam,
hogy mi ketten…
Bocsánat, én…
szét vagyok esve, mert holnap szavaznak a 38. indítványról.
Jó előérzetem van vele kapcsolatban.
Szerencse,
hogy kiderült, hogy Gil a házban járt
aznap este.
Igen.
Jól van. Majd találkozunk, Joe!
WELLSBURY GIMNÁZIUM
- Tudom. - Igen.
Mi ez a mosoly?
Atyaég, Ginny! Eszméletlen jó a hajad!
Köszi!
- Abs, mikor mész a táborba? - Táborba nem gyerekek járnak?
Tanácsadó leszek egy zsidó táborban. Egy hét múlva indulok.
Szia, Ginny! Gratu, hogy az anyád mégsem gyilkos!
Köszi, Brodie!
Ez kész őrület, nem?
Az igazságszolgáltatás cserben hagyta őt.
Igen.
Hölgyek, jöttök ma este hozzám?
Mert, nem dicsekszem, de van egy pincehelyiségem, szóval…
- Nem kéne bocsánatot kérnünk Maxtől? - Semmi rosszat nem tettünk.
- Tényleg mérges? - Élnék a gyanúperrel, hogy igen.
- Elkotyogtam, hogy Trisszel vagy. - Norah!
- Nem hiányzik több dráma! - Ezt éppen te mondod?
Jól van, gyerekek! Eljött az év vége.
Próbáljatok még egy kicsit koncentrálni!
Mellesleg a köreinkben tudhatunk egy díjnyertes ifjú költőt.
Ginny, alig várom, hogy hallhassam a versedet a mai évzárón!
Igen!
Ginny! Ginny!
- Ginny! - Izgulok.
Miért? Tök jók a verseid.
A karácsony olyan, mint a halloween Valami kísért
- Rólad is írtam egyet. - Igen?
- Aha. A költészetórámra. - Értem.
- Szerelmes vers volt a feladat. - És rólam írtad?
- A címe: Napfény. - Napfény? Ismersz te engem egyáltalán?
- Nem, egy cseppet sem. - Nem hát!
Marcus, elmennél az igazgatói irodába? Yang igazgatónő beszélni szeretne veled.
- Még egy kimenő! - Megyek bólogatni. Oké.
Nem rongáltam meg semmit. Nincs para.
Bocsáss meg!
- Mi ez az egész? - Marcus, gyere csak!
Kérlek, ülj le!
Azért hívtam ide a szüleidet, mert egy nehéz helyzet alakult ki.
A jegyeid nem elég jók, hogy osztályt léphess.
Micsoda?
Nem folytathatja az évfolyamával?
„Miért csak most hallunk erről? Miért nem figyelmeztettek?”
Több figyelmeztetést is küldtünk.
„Mi ütött beléd? Ezt meg hogy?”
Talán hülye vagyok, apa.
A nyári iskolával talán az évfolyamával kezdheti a 11. osztályt.
Az jó.
Akkor ez lesz.
Arról is szerettem volna érdeklődni,
hogy más probléma nem áll-e fenn.
Nem. Marcus körmére fogunk nézni, és nyári iskolába fog járni.
Bocsánatot fogsz kérni?
- Miért? - A 38. indítvány támogatása miatt.
Amiatt, hogy a válást javasoltad, mert szerinted Georgia veszett ügy.
A POLGÁRMESTERNÉ NYERT
Szóval innen fúj a szél?
A karrierem veszélyben van, a házasságom meg romokban.
Az utóbbi a ti saratok. Én csak nem értem, miért nem léptél előbb.
Azt állította, hogy terhes.
Micsoda?
Bizony.
Értem.
Ez egy kicsit… Komolyan?
A fenébe, ez…
Hűha! Ez tényleg nagyon… Gonosz húzás volt. Állatira.
De zseniális is.
Sajnálom.
Tudom, hogy ez az egész ügy…
nehezen érintett.
Ez így igaz.
Az a vésőgép iszonyú hangos!
SZAVAZÁSI HELY
Ez a vésőgép borzalmas!
Vágytam egy Whole Foodsra,
de ha a 38. indítványt elfogadják, az rengeteg építkezéssel járna.
Pedig meg akartam szavazni. Ez a gép rettentő hangos!
Uram!
- Mit fúr itt? - Semmit.
Egy szőke hölgy felfogadott, hogy pár óráig itt legyek.
Extra hangos munkát kért.
- Lynette! - Szia!
Simone!
Bocsánatot kérhetsz Maxtől, ha akarsz, de szerintem nem kell mindent tudnia.
A kapcsolatom az én dolgom. Nem kell, hogy… elrontsa.
Elegem van, hogy folyton óvakodnunk kell körülötte.
Igen, nekem is…
Sziasztok!
- Szia, Max! - Hali!
Szakítottam Silverrel.
Jaj, nagyon sajnálom!
- Jól vagy? - Igen.
Nem bánkódom.
Éppen itt volt az ideje.
Az egész halálra volt ítélve.
Gratulálok!
Eljutottunk az év végéig.
- Végzősök… - És veled mi van, Abby?
- Történt valami? - Tudom, hogy képben vagy, szóval ezt ne!
A heteróknak elmondtad. Nekem miért nem?
Éppen ezért nem, Max…
Emlékszem… mikor harmadikban előbújtál,
sajtótájékoztatót tartottál a mászókánál. Én meg csak szeretnék kedvelni valakit…
anélkül, hogy nagy feneket kerítenénk a dolognak.
Ne vitatkozzatok már! Egy csomóan hallják.
A diákok olyan kísérleteket…
- Csak szeretném kitárgyalni. - De én nem, Maxine.
Ne már! Ez kezd kínos lenni.
Elkezdődött a kaland előtti visszaszámlálás.
Ez fáj, és mivel szeretlek titeket, meg akarom oldani.
Néha megfojtasz minket az érzelmeiddel, Max.
Csajok, hagyjuk már!
…külön szeretném megköszönni Mr. Cuneónak, aki idén nyugdíjba vonul.
Nagy tapsot kérek Cuneo tanár úrnak!
Mindenkit emlékeztetnék…
Nicsak! Itt a jobbik Baker!
- Abigail! Ne szurkálódj! - Max kirohant.
Ez segít a könyvtárunknak felkészülni a jövő évre.
Így mindenki megkapja, ami neki kell.
Ne felejtsétek ellenőrizni, hogy a szekrényetek üres-e.
Biztonságos és produktív nyarat…
Megbuktam.
…hogy a kihívásokra készen térjetek vissza…
Legyetek kedvesek, mikor újra tizedikes leszek!
És most szeretném felkérni Virginia Millert,
hogy olvassa fel a költeményét,
amivel megnyerte Bostoni ifjú költők versenyét.
WELLSBURY GIMNÁZIUM MASSACHUSETTS
Halljuk!
A versem címe…
Fontos, hogy egy versnek legyen címe…
A versem címe: Kezdetek.
Íme előttem egy új kezdet De a teljesség számomra mit sem jelent
Hogy foltozzam be a lelkem sebeit? Ragtapasszal? Hideg borogatással?
Ha az erdőben egy fa kidől
Van hangja Ha senki sem lendíti a fejszét
Ami levágja gondolatokkal teli fejemet
Hogy erővel kirángasson Az állapotból, mibe beleragadtam?
A megpróbáltatások átvészelése legyengít Ez egy ördögi kör, ami beőröl
A láng, a hő
Ritmusosan nyaldossa a bőrömet És felszabadít
A láng felemészt
A fájdalom elvész Vagy én veszek el benne
Egy végtelen bendőjű ragadozó Csillapíthatatlan étvággyal
Én egy falat vagyok Vagy voltam
Ahogy az egykori énem A láng martaléka lesz
Próbálok változni, fejlődni
Mindezt egy szép masnival átkötni
De sosem tudom, mi jó, s mi rossz Mi gyenge, s mi erős
Ez egy kétes, bonyolult lét Amelyben megannyi a sötétség
De én csak jól akarok lenni
Nem égethetem így az életem gyertyáját Vége lesz ennek?
A váratlan dolgokból elég Remény kell, hogy minden jóra fordul
Hogy a szívem megtelik fénnyel Mi minden sebet kiékel
El kell fogadnom Ami számomra irányíthatatlan
A lepel lehullott Nincs egy új rejtély sem
A lelkem darabjai Csak békében forrhatnak össze
Vagy a lángok teljesen felemésztenek
Mr. Gitten, miért is hagyta ott Ginny Miller az emelt irodalomóráját?
Beszélnünk kell!
Hogy érted? Tőlem örökölte.
Igazából tőlem, kisfiam.
Micsoda? Én írok verseket.
- Tényleg gyönyörűeket ír. - Nem mersz mást mondani.
Tényleg!
- Köszönöm. - Mindig így gondoltam.
Erre apelláltam.
Milyen volt?
Őszintén szólva, csillagom, zseniális. Tényleg.
Remek érzés volt, hogy mindenki egy pozitív dolog miatt figyelt rám.
Egy ideje mintha nem szólt volna másról az életem, csak a perről, érted?
De a pódiumon újra Ginny lehettem,
nem pedig a gyilkos polgármesterné lánya.
Örülök, csillagom. Szívből.
- Mi az? - Én is erre vágyom.
- Az meg ki? - Wolfe.
Milyen kedves, hogy eljött!
- Megölöm. - Mit mondtál?
Ő a srác, aki felcsinálta.
Ja, értem. Megölheted.
Ez aztán állati vicces, apa és anya!
El kell mennem Austinért. Otthon találkozunk!
Állati szuper voltál!
Szép volt, Ginny! Én megyek.
Oké. Szeretlek!
Szeretlek?
Mármint én is szeretlek!
Igazából mind szeretjük egymást. Szuper, nem?
Én is szeretlek titeket.
Szia, költészetes srác!
- Tetszett a versed. - Köszi!
- Jó, hogy eljöttél. - Költészetes srácként muszáj volt.
Barátok vagyunk, ugye?
Próbáltam már az exem barátja lenni, de…
„Volt köztünk valami.”
Rólam beszéltek?
Hali! Jó újra látni!
Barátok vagyunk. Bocs, de ez nem kérdés.
- Imádtam a versedet. - Köszi!
- Miért kellett az igazgatóhoz menned? - Csak megtalálták a pénztárcámat.
- Fantasztikus voltál! Elképesztő! - Atyaég, Ginny!
- Csodálatos! - Tizenegyedikesek leszünk!
Igen.
Elképesztő évünk volt! Háromnak vagy talán ötnek is tűnt.
A következő pokoli év lesz.
Mindenki ezt mondja, de ez így para, szóval ne már!
Csak nem lesz olyan borzalmas, ugye?
Maxine nem jött el?
Cynthia, meg akartam köszönni, amit tettél.
A lányod rendkívül meggyőző.
Ginny? Mi köze neki ehhez?
Ti teljesen egyformák vagytok.
Büszke lehetsz rá.
Hajszálra olyan, mint te.
Isten segítsen Austinon! Tényleg.
Tessék!
Szia! Milyen napod volt?
Miről beszéltetek?
Őszintén fogalmam sincs.
Tessék! Biztos náluk hagytad.
Austin! Nyári szünet van, nem?
- Erre már semmi szükség! - Anya!
Erre sem! Erre meg főleg nem!
Igen, megszavazták a menesztésedet, de ez csak új választásokat jelent.
Újra indulsz, és emlékezteted a várost, hogy miért választottak meg.
Ez csak a tárgyalás miatti botlás és a 38. indítvány mögé állás eredménye.
Ki vagy rúgva.
Tessék?
A te feladatod, hogy tanácsot adj nekem.
A tanácsod igencsak
rossz volt.
Nem akarsz itt lenni,
úgyhogy menj el!
Szóval hivatalosan is nyári szünet van. Tök izgi!
Rád csak a nyári iskola vár, Marcus, na meg az örökké tartó szobafogság.
Milyen volt Ginny verse?
Eszméletlen.
Anya, megnyitnád Brodie üzijét? Tiszta húsos a kezem.
Azt írja: „Ünnepeljünk, hölgyem!”
- Ez jól hangzik. - Ez semmi.
Csak megünnepeljük nála a tizedik évünk végét.
- De nem megyek. - Ne csináld már!
Én mehetek?
Utálod Brodie pincéjét.
- Nem téged kérdeztelek. - Szobafogságban vagy.
Nem mész buliba. Ahol isznak, oda meg főleg nem.
Micsoda? Max barátjánál tuti nem fognak inni, ugye, tesó?
- Nem. Általában csak társasozni szoktunk. - Akkor sem mész!
Oké.
Anyu, ugye tudod, hogy a nyári iskola ide kevés lesz?
- Rehabra kéne mennie. - Apáddal megoldjuk, jó?
Menj csak a bulira, és békülj ki a barátaiddal!
Nincs kedvem senkivel sem találkozni. Elleszek a szobámban.
Csinos vagy.
Tényleg megváltoztál, anya.
Komolyan így látom.
És te?
Ezt hogy érted?
Szeretném, ha tudatosan figyelnél arra, milyen emberré válsz.
Mit akarsz ezzel?
Mit mondtál Austinnak…
hogy rávedd a vallomásra?
Tudta, mi a helyzet, és ő döntött.
Cynthia tudta, hogy Gil nem volt náluk aznap este.
Mit tettél?
Azt, amit tőled tanultam.
Nem csinálhatod ezt!
- Neked nem kell ilyeneket tenned! - Miért húzod így fel magadat?
Olyan miatt jutottál ki, amit te is megtettél volna.
Éppen ez olyan ijesztő!
Tudom, milyen átlépni egy határt, ahonnan nincs visszaút.
- Ez egyikőtöknek sem való. - Nem volt más választásunk.
Nem tudod, ennek mekkora súlya van.
És milyen nehéz cipelni. Rám hárulnak a nehéz feladatok, jó?
Én tudom, hogy szörnyeteg vagyok. Nem akarom, hogy ti is azokká váljatok.
Tettem, amit kellett.
Bizonyítsd, hogy helyesen cselekedtem!
Örülök, hogy változtál, anya.
Csak maradjon is így!
Ne kelljen megbánnom, hogy kiszabadítottalak!
Azt hiszed, minden súlyt te cipelsz, pedig nem.
Mi is cipeljük, anya.
Mindig így volt.
Szia, apa!
Sajnálom, ahogy az igazgatónál reagáltam.
Szülőként nehéz látni, hogy küszködsz…
mikor tudom, milyen rendkívüli vagy.
Tudom, hogy milyen melegszívű, gondoskodó és csodálatos ember vagy,
és az, hogy nem igyekszel, nem vall rád.
Nem tetszik, hogy a döntéseiddel lehetőségeket veszel el magadtól.
Tudom, apa.
De hidd el, hogy nincs baj!
Szeretlek.
A fiam vagy,
és szeretlek téged.
Ha segítség kell, hozzám bármikor fordulhatsz.
Tudom. Én is szeretlek téged.
És nem kell segítség.
Becsszó. Jól vagyok.
Sajnálom, Marcus, csak aggódtam…
A fenébe!
Még a párnatrükköt is kihagyta!
- Nem szobafogságban vagy? - Elszöktem. Minden oké?
Press!
- Haver, mit iszol? - Szerinted az emberek megváltozhatnak?
Nem.
Vagyis… az anyukád igen.
Én magamra gondoltam.
A változás elkerülhetetlen, nem?
Szerinted…
a sorsom, hogy olyan legyek, mit ő?
Nem.
Austinnal sem lesz gond. Rendbe jön.
Abby!
- Örülök, hogy Georgia hazajött. - Kösz! Én is.
Beszélgetek Marcusszal?
Anyáék még nem tudják, hogy kiszöktél, úgyhogy menjünk!
Marcus, kérlek!
- Könyörgöm, tesó! - Nem.
Tudod, mit? Még egyet!
- Átjöttem, mert nem akarok drámázni. - Az ilyesmit nem szokás bejelenteni.
Köszi a kedves visszajelzést, Abby.
Olyan jó, hogy tudunk így együtt lógni, normálisan,
és nem tipródunk semmin, vagy találjuk meg a gondjaink gyökerét!
Beszélhetünk?
Aha.
Sajnálom, hogy lemaradtam a felolvasásodról. Hallom, szuper volt.
- Nem gond. Nem számít. - De igen.
Nekem fájt, mikor nem jöttél el a Mousse-ra. Tudom, milyen ez…
Bocsi.
Nem haragszom rád.
Az jó.
Csak nehéz most nekem, és tudom, hogy neked is az volt.
Próbáltalak támogatni, és talán ment is,
de mindenki mással lógtál, csak velem nem, ami szíved joga.
Azzal töltesz időt, akivel akarsz.
Ez így igaz.
- Én is éppen ezt… Ugyanarra gondolunk. - Én sem haragszom rád, Max.
Talán csak egy kicsit eltávolodtunk egymástól, és ez sem baj.
Szerintem ez baj.
Nem akarom, hogy eltávolodjunk.
Nem tudom, mit mondhatnék erre. Bocsi!
Okézsoké! Van kedvetek felesezni? Igen, gyertek!
Felesezzünk!
Anyának igaza volt. Rontottam a helyzeten.
Joe?
Nem Gil ölte meg Tomot, ugye?
Nem, hanem én. Én öltem meg Tom Fullert.
Azt hittem, mostanra sejtetted.
Igen. Hogyne, vagyis…
Biztonságban érzem magam melletted.
Sokkal inkább… önmagam tudok lenni veled.
Olyan, amilyen igazából vagyok.
Mert ha rendes életet éltem volna, és nem mentem volna át ennyi dolgon,
ki tudja?
Talán más ember lennék, vagy lehet, hogy ugyanilyen.
De előtted nem akarok titkolózni.
- Az előző férjemet is megöltem. - Szentséges ég!
És amiket a média híresztelt rólam…
- Azok is többnyire igazak. - Ez most mi?
Minden sötét titkomat kikutatták, szörnyű jelzőkkel illettek,
és csak te maradtál mellettem.
És ez hatalmas dolog nekem.
Megértem,
ha nem akarsz tőlem semmit.
De neked nem fogok hazudni.
Elegem van a hazudozásból! Na meg a menekülésből…
Csak állandóságra vágyom.
Ezt nem könnyű befogadni.
Semmit sem várok tőled.
- Az jó. - Igen.
- Én sem tőled. - Oké.
A fenébe is!
Bocsánat! Én…
Nem ez volt a megfelelő időzítés.
- Az őszinteségtől elérzékenyültem. - Nem! Nekem…
Tudnod kell, hogy…
segíteni próbáltam Cynthiának.
Austin és Ginny pedig nekem igyekeztek. Ezért hazudtak.
A hűség számít, nem?
Az a fontos.
Megértem.
És nem érdekel.
Mármint érdekel, ha embereket ölsz, szóval ne tedd!
Amúgy hányan is voltak? Pár férjet is említettél.
A fenébe!
Ne haragudj!
Folyamatosan pasiról pasira jártam,
és szerintem a gyerekeimnek az kell, hogy megállapodjak.
Megígértem Ginnynek…
hogy megváltozom.
Bébi, kövérít ez a felső?
- Igen. - Press!
Légy kedves vele!
- Marcus! Haver, jól vagy? - Igen.
- Mit iszol? - Rövideket.
- Rövideket? - Aha.
- Már… - Nem. Most hazamegyünk!
- Indulás haza! - Ne!
- Kérlek, tesó! - Menj te!
Menj te haza! Tök jó itt Brodie-nál!
Köszi, haver!
- Mi? Nem! - Marcus!
- Gyere! - Ne!
Ne gonoszkodj, mert zabos vagy ránk!
- Érezd jól magad! - Vigyáznom kell a tesómra!
Nem bulizhatok a tizenegyedikesekkel, mert én nem leszek az?
- Srácok! - Megbuktam.
- Marcus, jól vagy? - Nem veletek végzek.
- Segítség kell? - Nem. Megoldom.
- Amúgy sem vagyunk olyan jóban, nem? - Ne már, Max… Én nem…
Szia, Paul!
Mi a fenét keresel itt?
Hiba volt…
hogy azt hazudtam, terhes vagyok. Sajnálom.
Nem ámítani akartalak.
Elveszthetem miattad az állásomat.
Volt egy tervem, aztán te csak… Te…
Tönkretetted.
Én is azokra a dolgokra vágytam.
Nagy szart!
Sosem szerettél engem.
Ez nem igaz.
A polgármester felesége akartál lenni. Csak kihasználtál engem.
Azt hittem, hogy egyformák vagyunk, de tévedtem.
Teljesen mások vagyunk.
Miattad a legrosszabb énem került a felszínre, mert te, Georgia…
aljas vagy.
Megmérgezed a jó dolgokat.
Bocsánatot kérni jöttem,
amit meg is tettem.
Kezd a fejedbe szállni a sok hülyeség, amit rólad állítanak?
Hogy te vagy az áldozat? Hidd el nekem, hogy az biztos nem vagy!
Az, aki lettél, végig ott volt a felszín alatt.
Menjünk fel!
Jó estét!
Mars az ágyba!
- Anya, apa… - Irány az ágy most azonnal!
Lazuljatok már le!
Annyira elegem van abból,
hogy mindenki úgy tesz, mintha szentségtörést követnék el.
A gyerekek piálnak. Ez nem nagy dolog.
- És nem veszek el lehetőségeket magamtól. - Marcus, hallgass el!
Reggel megbeszéljük a dolgot.
Oké.
Jól van!
Igenis, uram! Ahogy parancsolod!
- Igenis! - Mi van veled, Marcus?
Utálsz minket?
Nem, anya. Én…
Nem titeket utállak.
Én magamat utálom.
Magamat, érted? Utálom…
Utálom magamat!
Magamat, anya! Csakis magamat!
Utálom magamat!
Megérted végre? Én…
Gyűlölöm magamat!
Anya, tényleg nagy a baj. Marcusnak segítség kell! Rehab.
- Nem akarom, hogy lemaradjon. - Kit érdekel, ha közben magán segít?
Már így is épp elég nehéz dolga van. Ne legyen még nehezebb!
Üdvözlöm! Elfogadja az Új-Mexikó Állami Fegyház
egyik fogvatartottjának, Shane Reillynak a hívását?
Igen.
Mary? Te vagy az?
Ne nevezz így!
Istenem, a hangod! Kiskorod óta nem hallottam.
Miért hívogatsz, apa?
Olyan régóta szeretnék veled beszélni, és ha én megtaláltalak, bárki meg tud.
Az anyád és a mostohaapád is.
Mary… Légy nagyon óvatos, Mary!
Már nem Mary vagyok!
Szia, Ginny!
Hali!
Jól vagy?
Igen, látod?
Nagyon részeg vagy.
Hallhatom?
Micsodát?
A…
Napfény című versedet.
Marcus…
hogy értetted, hogy nem velünk végzel?
Úgy, hogy…
Vesztes vagyok.
Megbuktam.
Nem vagy vesztes.
Marcus…
Szerintem bevizeltél.
Bocsánat, én csak…
Basszus, de… Állati részeg vagyok.
Marcus!
Szeretlek, és szeretném…
Hallani akarom a versedet.
Kérlek! Hallani szeretném!
Ginny!
Szerintem jobb, ha elmész!
Szia, Austin!
Jól vagy?
Eltörted a szemüvegedet?
Menj ki a szobámból!
- Austin… - Azt mondtam, kifelé!
Lehetetlen sértetlenül átvészelni egyes helyzeteket.
De a kérdés az, hogy irányíthatjuk-e, miben változunk.
Hogy mi diktálunk-e egyáltalán.
Ez kicseszés!
Szerintem jobb, ha nem beszélgetünk az út alatt.
Itt vagy. Mint, mikor az arcomhoz értél És megígérted, hogy mindig velem maradsz
A legnagyobb félelmem Hogy a kezed eltűnik
És te is vele
Mint a napfény a sötétben Ahogy az éjszaka elnyeli
Az árny leszáll és felemészt Legyőz, behálóz
Elvesz tőlem
És nekem csak a mondataid visszhangja Maradnak meg
De tudom, hogy a fájdalom alatt Érző szív lakik
Amely reménykedik, ahogy én
Hogy egyszer a sötét ég a helyét A kéknek adja át
És láthatom a napfényed a sötétségen át
Erős Még most is felmelegít
Tudom, hogy ott vagy valahol
Ma, holnap, örökké
Van, ami úgy megváltoztat, hogy onnan sosem találunk vissza önmagunkhoz?
Szerintem az anyukám megváltozott…
vagy legalábbis képes rá…
de nem tudom biztosan.
Tényleg nem.
Én megváltoztam.
DÉL-KOREA REJTELMEI
Muszáj volt.
Anya!
A változás szükséges.
Nem akkor iszol tejet, ha terhes vagy?
A változás elkerülhetetlen.
A feliratot fordította: Józsa Ildikó