Буває, що ви прокидаєтеся…
і у вас відчуття, що вам це вже снилося?
-Тиша, будь ласка. -Протестую.
Тиша, будь ласка.
Протестую.
Відхилено.
Остіне…
що ти маєш на увазі?
Ми гралися в хованки…
і я ховався в шафі.
І я бачив, як тато поклав…
подушку йому на обличчя.
Боже мій.
Остіне.
Іди сюди.
Що ти тут робиш?
Сімон не думає, що в мами є шанс.
Ґіл вивезе тебе звідси.
Що?
Він сказав мені, що коли маму посадять, він перевезе тебе в Мічиган.
Назавжди?
Він нехороший чоловік, Остіне.
Це він зробив?
-Що ж робити? -Пам'ятаєш слова дорогого адвоката?
Це суд за вбивство. Треба дати їм убивцю.
Це мама.
Можливо.
Кого?
Синтію?
А як того вечора там був Ґіл?
Ми вже знаємо, що він жорстокий.
У нього є судимість. Він був би ідеальним.
Але в нас немає мотиву. Навіщо це йому?
Остіне, я знаю.
Але або тато, або мама. Ти мусиш обрати.
Ми проти всього світу, так?
Я знаю мотив.
Мама з Синтією блокували його заявку на житло.
Він чув їхню розмову.
Вони не знали, що він увійде в дім.
Він розлютився і вбив Тома.
А пізніше він прийшов і побив мою маму.
Тиша.
Тиша, будь ласка.
Це як хак у відеогрі.
Наче мені це вже снилося.
Я знаю кожен поворот у тому,
що раніше було кошмаром.
-Ви блокували заявку на житло? -Ну, так. Але…
Ви знали про історію насильства Ґіла?
Підозрювала.
-Ви ненавидите Джорджію Рендольф. -Що? Ні.
Але ви не допустили її до «Міського клубу».
Ви звинуватили її в крадіжці грошей з її роботи.
Люди навіть чули, як ви обзивали її бидлом.
Що вона, цитую: «Зла шльондра
з акцентом і V-подібним вирізом, на який ловить мера», — кінець цитати.
Може, я й сказала…
Цей захист аргументував, що Том сам скотився в подушку.
Але судмедексперт сказав без тіні сумнівів,
що сталося вбивство.
Це не міг бути нещасний випадок.
Але Джорджія не клала ту подушку.
Ґіл часто забирав Остіна зі спільної гри ваших дітей?
Так, час від часу.
Чи можливо, що у вашому розгубленому стані,
у такому глибокому горі
ви, можливо, забули сказати, що там був Ґіл?
Ні.
Він міг там бути?
Чи можливо, що він прийшов, а ви не помітили?
Він міг чути, як ви сказали Джорджії, що заблокували його заявку на житло,
а потім пішов і вимістив зло на вашому чоловікові?
Пішов додому до Джорджії,
а потім погрожував їй фізичним насильством.
Я просто питаю…
чи могло таке статися.
Джинні.
Усе добре?
-Вибач за те. -Я знаю, як важко мамам-одиначкам.
Бо бачила свою маму.
І, може, тепер ви розумієте, чому вона така, як є.
Бо мусить приймати важкі рішення, дбати про близьких їй людей.
Вона й про вас дбає.
Вона… Робить це по-своєму, трохи нестандартно.
Джинні, це недоречно. Тобі краще піти.
Якщо їй байдуже,
чому вона не каже, що у вас із Джо був роман?
Вас це не прикрашає.
Але вона мовчить.
Як ти дізналась?
Ну все, тобі краще піти.
Вам начхати і на неї, і на нас. Хай так.
Але на «Блакитній фермі» є камери.
У мене є той запис.
Можу віддати її адвокату, і ваше становище різко погіршиться.
Мама, може, й не потягне вас за собою, а я так.
Синтіє, таке могло статися?
Гадаю, це могло статися.
Так.
Тиша.
Тиша в залі суду!
Тиша, будь ласка.
Це п'янке відчуття, коли в тебе є влада контролювати гру.
Ми, присяжні
у справі Джорджії Рендольф проти штату Массачусетс,
вважаємо підсудну…
невинною.
-Джорджіє! -Джорджіє!
Як почуваєтеся?
Ґіл вас бив. Тому переїхали й змінили ім'я?
Що робитимете далі?
Ми дуже раді правосуддю
і тому, що сенсаційна природа цього суду
не завадила присяжним ухвалити правильне рішення
на основі фактів і правди.
Що тепер?
Що ти маєш на увазі? Усе скінчено. Дякую.
Коли ви побачитеся з дітьми?
То що мені тепер робити?
-Коли ви побачите… -А коли ви…
Джорджію Рендольф сьогодні визнали невинною
після свідчень очевидця, її сина,
який стверджує, що бачив, як батько, Ґіл Тіммінс, скоїв убивство.
Містера Тіммінса розшукують для допиту,
але, здається, ми всі повинні перепросити Джорджію Рендольф.
Вона була жертвою всього цього.
Зручно, правда?
Що Ґіл був там, і ніхто про це не згадував?
Ти чув свідчення. Він міг прокрастися, почув їхню розмову.
Так, але Остін не згадував про те, що бачив, як це зробив його батько?
Мабуть, через травму.
Так.
Бачити, як батько вбиває когось…
таке лишається в пам'яті назавжди.
Це його змінить.
Суддя переглянув їхні допити й нотатки соціального працівника.
Можна завтра додому, якщо хочуть.
Нам можна завтра додому?
Мама тепер вільна?
Так.
Ви ж Джорджія Рендольф, так?
Боже мій. Я сказала чоловікові,
що ви цього не робили.
Я казала, що ви, найімовірніше, жертва всього цього.
Це ж у вас ремонт, так?
-Щось зі свердлом? -Так, ми ремонтуємо.
Вибачте, що так. Я знаю, буває гучно.
Тому я завтра голосуватиму проти пропозиції 38.
Я не хочу будівництва на Мейн-стріт.
Точно. Та пропозиція.
І ще я проголосую за відкликання Пола Рендольфа.
Після того, що він з вами зробив:
розлучився, коли був найбільше вам потрібен.
І гляньте, ви були невинні.
Пола відкликають?
За це голосуватимуть.
Нічого собі.
Повірити не можу, у нашому районі живе справжня знаменитість.
Убивча мерша.
Це може бути мій останній вечір на посаді мера.
-Шкода, що тебе можуть відкликати. -Ні, Джо…
Це мені шкода, що я підтримав пункт 38. Я помилявся.
Даремно я з нею одружився.
Так, я не…
Вона ж бреше.
Увесь час.
Вона не довіряла мені? Ні.
Вона мене не впускала.
Я збирався залишитися заради дитини.
-Дитини? -Нема ніякої дитини.
Але… Я знову перебрався до неї.
Прийшов у суд. Я навіть спав з нею.
А, ти… Ти спав з нею?
-Так. -Коли?
Ти б не зрозумів.
Поки не пожив би з такою жінкою.
Так. Так, я… І ні. Я не розумію.
Але…
Коли… коли ти з нею спав?
Вона розбила мені серце, Джо.
Вона…
Буває.
Можна тебе на хвилинку?
-Що таке? -Тут є камери?
Я не давала згоди на зйомку.
Про що ти говориш? Ні, на «Блакитній фермі» немає камер.
Ого, та там уся сім'я божевільна.
Так.
Мій хоробрий хлопчику.
Я люблю тебе, мамо.
Ти зробив велику справу. Мені шкода, що ти мусив це зробити.
Ми проти світу.
Дякую, що привіз їх.
-До завтра на декламуванні вірша. -Так.
Бабуся приїде.
От і добре.
Слухай, є розмова.
Я хочу, щоб між нами все було добре для Джинні.
Я клопочу про спільну опіку.
Джинні теж цього хоче.
Спільна опіка?
Він мій тато, мамо.
Будь ласка, ти тут ні до чого.
Добре.
Правда? Добре?
Якщо ти цього хочеш.
Нічого собі. В'язниця дуже тебе змінила.
Приємно знову бути в себе?
-Вернутися до норми? -Норми?
Я не знаю.
Може, переїдемо? Почнемо з нуля?
Я втомилася тікати.
Так, я теж.
Це бачила вся країна.
Куди б ми не поїхали, від себе не втечеш.
Глибокодумно.
Тепер це наше життя. Оце ми. Назавжди.
Еге ж.
Мабуть, так.
Пам'ятаєш мій арешт на моєму весіллі?
І як приватний детектив назвав мене серійною вбивцею?
І як завірусився мій вірш про те, що ти чудовисько?
А потім мене покинув чоловік.
А я завагітніла.
-А я втекла. -А тоді ти повернулася.
-Я повернулася. Це було тупо. -Ні, не тупо.
Пам'ятаєш, як Синтія збрехала?
Досі не знаю, чому вона це зробила.
Цікавий був рік.
Так, це точно.
З Остіном усе буде добре, так?
Сподіваюся.
Можна йому, будь ласка, піти на терапію?
Так, хай іде.
Я теж піду.
Що?
Ого, так, супер. Це…
Чесно кажучи, це найнеймовірніша річ у всьому цьому.
Я піду на терапію, як ти завжди хотіла.
Тож насправді зрештою все це було того варте.
Ні, це було того не варте.
І такого не повториться, так?
Більше так не будеш?
Обіцяю.
Я хочу знати, що ти інакша. Що ти змінилася, що розумієш.
Я розумію.
Я хочу бути вдома.
Остін теж.
Повернулась, сусідко?
Привіт.
Так дивно знову бути вдома.
Але й цілком нормально.
Що будемо робити? Може, візьмемо Макс, зіграємо в «Уно»?
Ми з Макс зараз не розмовляємо.
Неправда. Макс триндить без упину. Я не розмовляю з Макс.
-Чому? -Бо вона мене видала.
Сказала батькам про мої проблеми з алкоголем.
Чорт. Це правда?
Ні, неправда.
-Тоді чого вона це сказала? -Це ж Макс.
Усе драматизує. Втягує мене в халепу.
Це жахливо. Мені шкода.
Слухай, дякую, що був зі мною, коли мені потрібна була підтримка.
Завжди. Я…
Завжди.
Я досі кохаю тебе.
Знаю, це не взаємно, ти любиш мене як подругу,
але я думаю, що завжди буду в тебе закохана.
Я не знаю, як це вимкнути.
Але хай що між нами буде,
я теж буду поруч.
Ти це знаєш?
У мене немає проблем.
Чесне слово.
Покажи трюк.
Трюк? Типу: «Танцюй, мавпо»?
-Так. -Добре.
Ось кікфліп. Я до пуття не вмію, тож не…
Зараз. Готова?
Ура!
Ні, не аплодуй.
-Є плани на літо? -Та не дуже.
А в тебе?
Я їду в Корею з татом.
Але я ще не сказала мамі.
Добре, моя черга. Я зроблю трюк.
-Серйозно? -Так.
Давай.
Тримай.
-Окей. -Окей.
Так.
-Дякую. -Звісно.
Цікаво, чи все нарешті нормалізується.
Що, як вона зробить це знову?
Когось скривдить?
Ти не винна в тому,
що вона робить.
По-моєму, це вже неправда.
Що це значить?
Побачимося, сусіде.
Я досі тебе кохаю.
Ніколи не припиняв.
-То ти мені брехав? -Так.
-То ти брехун? -Так, я брехун.
КАФЕ «БЛАКИТНА ФЕРМА»
За свободу.
І як воно?
Дивно. Я наче цирковий атракціон.
Я не знаю, що мені робити.
Я більше не працюю на Пола.
Ти була крутою на роботі.
Що це за…
Ти була феноменальною. Керувала тим офісом.
Так, скажи?
Ти мала рацію щодо Маркуса.
Максін спіймала його за пияцтвом у школі.
І який план?
Він покараний назавжди,
і йому вже не можна ходити в гараж,
бо він облаштував там собі нічний клуб.
Оце й усе?
Ми за ним пильнуємо.
Добре.
-Припини. -Що?
Падмо? Сонечко? Де Джо?
Він на кухні.
Вигнав інших кухарів. Вдає великого шеф-кухаря.
Він на кухні.
Я ще ніколи тут не бувала.
Джорджіє.
Я вільна.
Тож…
Я не знала, що ми…
Ні, вибач.
Так, я відволікся.
У мене завтра голосування за пропозицію 38.
Маю хороше передчуття.
Це добре.
Що вони зрозуміли: Ґіл був у будинку того вечора.
Так.
Що ж. Побачимося, Джо.
ШКОЛА ВЕЛЛСБЕРІ
-Знаю. -Так.
Чому ти усміхаєшся?
Боже! Джинні, у тебе таке гарна зачіска!
Дякую.
Ебс, коли ти їдеш у табір?
Табір? Хіба це не по-дитячому?
Це по-єврейськи. Я табірна вожата.
За тиждень.
Джинні, вітаю твою маму, що вона не вбивця.
Дякую, Броді.
Божевілля, скажи?
Тобто система правосуддя підвела твою маму.
Так.
Ви, любі дівчата, прийдете сьогодні?
Бо не хочу хвалитися, але в мене є підвал. Тож…
Як думаєш, може, нам вибачитися перед Макс?
Ми ж нічого не зробили.
Вона дуже зла?
Можна припустити, що так.
-Я сказала їй про тебе з Тріс. -Норо.
-Дівчата, я не хочу драми. -Не хочеш драми?
Отже, друзі, рік закінчився.
Прошу, спробуйте не позабувати все за літо.
Також серед нас є лауреатка поетичного конкурсу.
Джинні, я чекатиму твого вірша на сьогоднішньому останньому дзвонику.
Так!
Джинні! Джинні!
-Джинні! -Я хвилююся.
Чому? Люблю твої вірші.
Різдво схоже на Геловін Воно мене переслідує
-Я написала про тебе вірш. -Так?
Так. На заняття з поезії.
-Ми мали писати вірші про кохання. -І твій був про мене?
Називається «Сонечко».
«Сонечко»? Ти мене знаєш взагалі?
-Ні, вперше бачу. -Ні. Отож.
Маркусе, можеш підійти в офіс?
Директорка Єн хоче з тобою поговорити.
-Ще один тайм-аут. -Я йду до Дарлін. Цікаво.
Я нічого не псував. Усе добре.
Вибач.
Що це тут?
Маркусе, заходь.
Сідай, будь ласка.
Я викликала твоїх батьків, бо нам треба серйозно поговорити.
Твої оцінки не дозволять закінчити рік з твоїм класом.
Чекайте, що?
Він не довчиться зі своїм класом?
«Чому ми дізнаємося про це зараз без попереджень?»
Кілька попереджень було.
«Що з тобою таке? Чому?»
Може, я просто тупий, тату.
Існує літня школа.
Може, він зможе почати наступний рік з рештою класу.
Так.
Він це зробить.
Але я хотіла перепитати.
Може, відбувається щось іще?
Ні. Ми наглянемо за ним, і він вчитиметься в літній школі.
Ти вибачишся?
-За що? -Ти сказав підтримати пункт 38.
І розлучитися з дружиною.
Ти казав, що її визнають винною, що вона корабель, який тоне.
Ясно, то ось у чому річ?
Моя кар'єра під загрозою. Шлюбу кінець.
Єдині люди, відповідальні за розпад шлюбу, — це ви з нею.
-Треба було розлучитися раніше. -Вона вдала, що вагітна.
Вона що?
Так.
Добре, ага.
Це трохи… Серйозно?
Чорт, це вже…
Ого. Тобто це…
Це лихий вчинок.
Лихий.
Але геніальний.
Вибач.
Я знаю, що все це тобі…
важко далося.
Так, це правда.
Боже, гучно свердлять.
ГОЛОСУЙТЕ ТУТ
Свердло задовбало.
Я хотіла тут Whole Foods,
але уявляєш, скільки будуватимуть, якщо пропозиція 38 пройде?
Я хотіла за нього голосувати.
Боже, яке гучне свердло.
Йоу.
-Що ти тут буриш? -Нічого.
Якась білявка найняла нас бурити наступні кілька годин.
Дуже гучно.
-Лінетт. -Привіт.
Сімон.
Вибачся перед Макс, якщо хочеш.
Особисто я не думаю, що їй треба все знати.
Це моє. Я не хочу, щоб вона все зіпсувала. Набридло ходити навколо неї навшпиньки.
Знаю. Я просто…
Привіт.
-Привіт. -Привіт, Макс.
Ми з Сілвер розійшлися.
Мені дуже шкода.
-Ти в нормі? -Так.
Усе добре.
Це точно мало статися.
Ще один кінець стосунків.
Вітаю.
Ви всі довчилися до кінця року.
-Старші… -Еббі, а ти?
Є щось романтичне?
Ти знаєш про мене з Тріс, але прошу, не треба.
Чому ти мені не сказала? Тим, хто гетеро, сказала ж.
Бачиш, оце воно. Саме це.
Пам'ятаю, ми були в третьому класі, і ти сказала про себе.
Провела пресконференцію під спортзалом.
А я просто хочу…
щоб мені хтось подобався, але не так серйозно.
Ну все, припиніть сваритися. Ми на людях.
Учні демонстрували експерименти…
-Я хочу поговорити про це. -А я не хочу про це говорити.
Серйозно, не ганьбіться.
Зворотний відлік до пригод почався.
Мене образили.
Я вас дуже люблю й хочу це виправити.
Добре, але твоїх почуттів інколи буває забагато, Макс.
Чесно, попустися.
…хочу особливо привітати пана Кунео, який цього року йде на пенсію.
Поаплодуймо пану Кунео.
Нагадую: поверніть усі…
О, прийшов кращий Бейкер.
-Ебіґейл! Не будь злою. -Вона вибігла.
Наші бібліотекарі готуються до наступного року.
І так у всіх будуть потрібні ресурси.
Перевірте свої шафки, чи нічого там не забули.
Безпечного й продуктивного літа…
А я все завалив.
…і повертайтеся готовими до нових викликів…
Не глузуй з мене, коли я залишуся на другий рік.
А тепер я хочу представити Вірджинію Міллер,
яка прочитає свого вірша, він переміг на Бостонському конкурсі молодих поетів.
ШКОЛА ВЕЛЛСБЕРІ МАССАЧУСЕТС
Так!
Назва цього вірша…
Назва цього вірша, бо назви дуже важливі…
Цей вірш називається «Початок».
З нуля починаю
Та не пам'ятаю Як воно — цілою бути
Як дірку в грудях заткнути?
Пластиром? Холодним компресом?
Якщо в лісі впаде дерево
Чи буде звук? Якщо нікому буде махнути сокирою
Щоб відрубати мені голову Зупинити хід думок
Зійти з колії Відволіктися від нав'язливих ідей?
Треба жити Те, що робить тебе сильним, ослаблює
Замкнене коло Що ж робити?
Полум'я, жар
Лиже мою шкіру Під ритм, звільнення
Полум'я мене поглинає
Я вберу біль чи біль мене
Прадавній хижий звір Ненаситний апетит має
Я лише шматок, і мене немає
Коли те, ким я була, згорає
Я хочу змінитися, вирости
Зв'язати все гарно докупи
Та добра від зла не відрізняю Слабкості від сили
Складна неоднозначність І відтінки сірого
А я лише хочу бути в нормі
Не спалювати так життя
Коли це припиниться?
Я не витримую
Потрібна надія, що все буде добре
Що серце моє заповнить діру
Я мушу прийняти те, що не контролюю
Секрети розкриті Нічого нового
Мир потрібен Щоб склеїти частинки душі
Або я згорю дотла
Нагадайте, пане Ґіттен,
чому Джинні Міллер кинула англійську?
Схоже, нам треба поговорити.
Тобто? Це в неї від мене.
Ні, від мене, сонечко.
Що ти таке говориш? Я поет.
-Він чудовий поет. Визнаю. -Звісно, ти так кажеш.
Так, відмінний.
-Дякую. -Завжди був.
Я про це й кажу.
Ну як тобі?
Зараз хвалитиму.
Це було феноменально, персику. Справді.
Боже, як добре, що всі дивилися на мене з позитивної причини.
Мені здавалося, що в мене якийсь час не було іншого «я» поза цим.
Але там, на сцені, я знову була Джинні,
а не просто донькою вбивчої мерші.
Чудово, персику. Я щаслива.
-Що? -Я теж цього хочу.
-Хто то? -Вулф.
Як мило.
-Я його вб'ю. -Що ти сказала?
Це той, від кого вона завагітніла.
Без питань. Убий його.
Ви такі дотепні.
Маю забрати Остіна. Побачимося вдома, персику.
Це було так круто.
Молодець, Джинні. Я пішов.
Давай. Люблю тебе.
Люблю тебе?
Тобто я теж тебе люблю.
Ми всі любимо одне одного. Хіба не мило?
Я теж люблю вас обох.
Привіт, поете.
-Мені сподобався твій вірш. -Дякую.
Дякую, що прийшов.
Довелося. Я ж поет.
Ми ж друзі, так?
Не знаю. Я вже пробувала дружити зі своїм колишнім.
«Ми колись були парою».
А, то я?
Привіт. Радий тебе бачити.
Ми друзі. Я не залишаю тобі вибору. Шкода.
-Мені зайшов вірш. -Дякую.
Про що з тобою хотіли поговорити?
Та пусте. Хтось знайшов мій гаманець.
-Ти була феноменальною. Відпад! -Боже!
-Ти була крута! -Ми перейдемо в наступний клас!
Так.
Скільки тягнеться цей рік? Здавалося, три роки, може, навіть п'ять.
От наступний рік — пекло.
Усі так кажуть. Це страшно. Хай припинять.
Справді думаєш, що все так погано, як кажуть?
Максін не прийшла?
Синтіє, я просто хотіла подякувати за те, що ти зробила.
Твоя дочка вміє бути дуже переконливою.
Джинні? До чого тут вона?
Ви з нею дуже схожі.
Ти, мабуть, пишаєшся.
Вона — твоя копія.
Боже, поможи Остіну, серйозно.
Ось.
Привіт. Як пройшов день?
Що це було?
Чесно кажучи, сама не знаю.
На. Ти, мабуть, забув їх у Зака.
Ну ж бо. Літні канікули, так?
-Нам це більше не треба. -Мамо!
Це не треба. Це точно не треба.
Проголосували за твоє відкликання,
але це означає, що будуть нові вибори.
Балотуйся знову, нагадай місту, за що тебе обрали.
Це реакція на суд над Джорджією.
І твою підтримку пропозиції 38.
Тебе звільнено.
Що?
Твоєю роботою було давати мені поради.
Твої поради виявилися неефективними.
Ти не хочеш бути тут,
тому йди.
Отже, ти офіційно на літніх канікулах. Яка радість.
Але не ти. Ти не на літніх канікулах.
Ти в літній школі й покараний довічно.
Як там вірш Джинні?
Вона геніальна.
Мамо, відкриєш СМС від Броді? У мене руки в сальмонелі.
Тут написано: «Святкуймо, міледі».
-Це весело. -Та пусте.
У нього вдома святкуватимуть закінчення цього класу.
-Я не піду. -Не будь такою.
Можна я піду?
Це в Броді. Ти ненавидиш Броді.
-Я не з тобою говорив. -Маркусе, ти покараний.
Ти не йдеш на вечірку, особливо з незаконними речовинами.
Що, мамо?
У друга Макс не буде пияцтва, скажи? Макс?
Ні, зазвичай ми просто граємо в настільні ігри.
Ні.
Як скажеш.
Мамо? Однієї літньої школи йому мало.
-Йому потрібна реабілітація. -Ми з батьком розберемося.
А ти біжи на вечірку й помирися з подружками, добре?
Не хочеться ні з ким бачитися. Я буду у своїй кімнаті.
Ти така гарна.
Ти справді змінилася, мамо.
Думаю, так.
А ти?
Ти про що?
Будь обережною, персику, пильнуй, якою людиною ти стаєш.
Як це розуміти?
Що ти сказала Остіну…
щоб він так свідчив?
Він знав ситуацію. І зробив вибір.
Синтія знала, що того вечора Ґіла не було.
Що ти зробила?
Те, чого ти завжди нас учила.
Так не можна.
Робити таке — не твоя відповідальність.
Не знаю, що тебе так засмутило.
Це звільнило тебе. Ти б так і зробила.
Це мене й лякає.
Я знаю, як це — перетнути межу, звідки вороття нема.
Я не хочу цього для тебе чи Остіна.
У нас не було вибору.
Ти не знаєш, який це тягар
на душі.
Я роблю важке, щоб вам не довелося.
Я знаю, що я чудовисько.
І не хочу, щоб ви теж стали чудовиськами.
Я зробила те, що мусила.
Доведи, що я вчинила правильно.
Я рада, що ти змінилася, мамо.
Стеж, щоб так було й далі.
Не змушуй мене жаліти, що звільнила тебе.
Ти думаєш, усе залежить від тебе, але це не так.
Ми теж несемо цей тягар.
Ще змалечку.
Привіт, тату.
Вибач за мою реакцію раніше.
Батькам важко бачити, як ти борсаєшся,
коли я знаю, який ти розумний.
Який ти добрий, ніжний, турботливий і чудовий,
але нічого не клеїться.
А ти не такий,
і я ненавиджу, що твій вибір свідчить: ти себе недооцінюєш.
Я знаю, тату.
Нічого. Я розумію.
Я люблю тебе.
Ти — мій син,
і я люблю тебе.
І ти завжди можеш прийти до мене, якщо потрібна допомога.
Знаю. Я теж тебе люблю.
Мені не потрібна допомога.
Чесне слово. Я в порядку.
Слухай, вибач. Я хвилювалась…
Чорт.
Він навіть трюк з подушкою не зробив.
Ти ж наче покараний.
Втеча з в'язниці. Ти як?
Прессе.
Йоу, Прессе, що ти п'єш?
Думаєш, люди можуть мінятися?
Ні.
Твоя мама може змінитися.
Це я про себе говорила.
Уся справа в циклах, так?
Думаєш, я…
приречена стати такою, як вона?
Ні.
З Остіном усе буде добре.
Він переживе.
Еббі.
-Рада, що з твоєю мамою все добре. -Дякую. Я теж.
Можна поговорити з братом?
Батьки ще не знають, що ти втік, ходімо, будь ласка.
Маркусе.
-Благаю, будь ласка. -Ні.
Знаєш що? Ще одну.
Я тут, бо не хочу драматизувати.
Не хотіла б драматизувати — мовчала б.
Дякую за чудовий відгук, Еббі.
Мені подобається, що ми можемо зависати й бути нормальними,
не прискіпуватися, не розбиратися в проблемах
взагалі.
Поговоримо?
Давай.
Вибач, що я пропустила твій вірш, але я чула, що ти геніальна.
-Та нічого. Байдуже. -Ні.
Мені було боляче, коли ти не прийшла на «Мус», я знаю, як це, і…
Вибач.
Ні, я на тебе не злюся.
Добре.
Мені зараз важко. Я знаю, що й тобі теж.
Я хочу бути поруч, і наче так і є,
але ти кидаєш мене, щоб тусуватися з іншими,
твоє право.
Тобі можна зависати з ким хочеш.
Так і є.
Так, я це й кажу… Ми говоримо те саме.
Макс, я теж на тебе не злюся.
Не знаю, може, ми трохи віддалилися.
Може, це норма.
Я не хочу такої норми.
Не хочу, щоб ми віддалялися.
Не знаю, що тобі сказати. Вибач.
Отже, так! Ходімо бахнемо шотів. Що скажете?
Так, ходімо.
Шоти, мала.
Мама правду казала. Стало гірше.
Джо?
Ґіл не вбивав Тома, так?
Ні, це була я. Я вбила Тома Фуллера.
Я думала, ти вже здогадався.
Так. Так, тобто…
З тобою я почуваюся в безпеці.
Я почуваюся… собою.
Справжньою собою.
Якби в мене було нормальне життя, і я не пройшла через це божевілля,
то як знати?
Може, я була б інакшою. Або такою ж самою.
Але від тебе нічого не приховуватиму. Я й попереднього чоловіка вбила.
Очманіти.
І все, що писали про мене в ЗМІ, —
здебільшого правда.
Що це коїться?
Вони розкопали всі темні, ганебні секрети й жахливо мене обзивали,
і один ти мене підтримував.
Ти не знаєш, що це для мене означало.
Тому я зрозумію,
якщо ти не захочеш мати зі мною справу.
Але тобі я не брехатиму.
Я так втомилася брехати.
Так втомилася тікати.
Я просто хочу побути на місці.
Це багато інформації, яку треба обдумати.
Я нічого від тебе не прошу.
-От і добре. -Так.
-Так, я теж. -Звісно.
Та пішло воно.
Вибач. Я…
Це був дивний вибір моменту.
Ти розказувала, і я, здається, розчулився.
Ні, я…
Ти маєш знати…
Я хотіла їй допомогти.
Синтії.
А Остін з Джинні хотіли допомогти мені.
Тому вони збрехали.
Вірність, так?
Ось і все.
Тому я розумію.
І мені байдуже.
Тобто не байдуже, якщо ти вбиваєш людей. Не вбивай людей.
Власне, скількох людей? Бо ти згадувала чоловіків.
Чорт.
Пробач мені.
Я перескакую від чоловіка до чоловіка.
А моїм дітям треба, щоб я хоч трохи вгамувалася.
Я обіцяла Джинні…
Що я стану інакшою.
Сонце, я в цьому топі жирна?
-Так. -Агов.
Будь з нею чемним.
-Маркусе, ти в порядку? -Так.
-Що ти п'єш? -Шоти.
-Шоти? -Так.
-Уже… -Ні, ми їдемо додому.
-Ми їдемо додому. -Ні.
-Прошу, Маркусе. -Сама їдь.
Я вдома. Мені подобається підвал Броді.
Спасибі, брате.
-Що? Ні. -Маркусе.
-Ми йдемо. -Облиш.
Годі. Не псуй кайф, бо сердишся на нас.
-Розважся. -Я маю подбати про брата.
Чому я не можу побути з ними? Бо лишився на другий рік?
-Що? -Я не перейшов.
-Маркусе, ти як? -Я не випускаюся.
-Допомогти? -Ні, не треба. Я сама.
Плюс ми не такі близькі, так?
Макс, облиш. Я не те мала…
Привіт, Поле.
Якого біса ти тут?
Даремно я…
збрехала про вагітність. Вибач.
Я його не закладала.
Я можу втратити через тебе роботу.
У мене був план, а потім ти просто… Ти…
Ти все зіпсувала.
Я теж того всього хотіла.
Брехня.
Ти ніколи мене не кохала.
Це неправда.
Ти хотіла вийти заміж за мера. І просто використала мене.
Колись я думав, що ми однакові, але це не так.
Ми не однакові.
Ти витягла на світло найгірше в мені,
бо ти…
Ти підступна.
І отруюєш хороші речі.
Я прийшла вибачитися,
і тепер я це зробила.
Ти починаєш вірити маячні, яку про тебе кажуть?
Що ти тут жертва? Бо ти не жертва, повір мені.
Я витягла на світло те, що в тобі вже було.
Іди нагору.
Добрий вечір.
Іди спати.
-Мамо, тату… -Іди спати, негайно.
Та попустіться.
Я так втомився,
що всі поводяться так, наче це найгірше у світі.
Діти п'ють.
Це не велика проблема.
Я себе не недооцінюю, ясно?
Боже, та замовкни.
Обговоримо це вранці.
Добре.
Так, як скажеш.
Так, сер. Слухаюся. Так, сер.
-Так, сер. -Та що це з тобою?
Ти нас ненавидиш?
Ні, я…
Я вас не ненавиджу.
Я себе ненавиджу.
Я ненавиджу себе, ясно? Ненавиджу…
Я себе ненавиджу, ясно?
Я ненавиджу себе! Ненавиджу себе!
Я себе ненавиджу!
Розумієш? Я…
Я ненавиджу себе.
Мамо, це проблема, йому треба допомогти. Потрібна реабілітація.
Я не хочу, щоб він відстав.
Яка різниця, якщо так він собі допоможе?
Йому й так важко, і я не хочу погіршувати ситуацію.
Вітаю. Чи бажаєте ви прийняти дзвінок від Шейна Райлі,
в'язня з виправного закладу в штаті Нью-Мексико?
Так.
Мері? Ти там?
Не зви мене так.
Боже, твій голос. Я не чув його з твого дитинства.
Чому ти дзвониш, тату?
Я давно хотів з тобою поговорити, і якщо я тебе знайшов, інші теж знайдуть.
Мама, вітчим.
Мері, будь обережною.
Я вже не Мері!
Джинні, привіт.
Привіт.
Ти як, нормально?
Так. Бачиш?
Ти дуже п'яний.
Можна його почути?
Що?
Той…
Вірш «Сонечко».
Маркусе…
що ти мав на увазі, кажучи, що не закінчиш рік?
Я…
Я невдаха.
Цього року я завалив навчання.
Ти не невдаха.
Маркусе…
Здається, ти напісяв у ліжко.
Вибач, я просто…
Чорт, я п'яний.
Маркусе.
Я кохаю тебе. Я хочу…
Послухати вірш «Сонечко».
Я хочу його почути.
Джинні.
Тобі краще піти, кицю.
Остіне, привіт.
Усе добре?
Ти розбив свої окуляри?
Геть з моєї кімнати.
Остіне…
Я сказав, геть!
Неможливо пройти через усе неушкодженим.
Але питання в тому, чи контролюєш ти те, як змінюєшся?
Чи ти хоч щось контролюєш?
Це якась маячня.
Можливо, нам краще не розмовляти в дорозі.
Ти тут
Як коли ти торкнувся мого обличчя
І пообіцяв, що торкатимешся завжди
Мій найбільший страх —
Що ця рука зникне
І тебе не стане
Як сонечко в темряві
Ковтає ніч
Сутеніє, і темрява поглинає
Переконує, пригощає
Тебе забирає
А мені лишає Відлуння твоїх слів
Але я знаю: зболене серце
Має надію, і я теж
Що колись розвидниться
Крізь пітьму я бачу сонечко твоє
Чітко
Воно досі мене зігріває
Я знаю, що ти десь є
Сьогодні, завтра, завжди
Чи дещо змінює тебе,
тому неможливо знайти шлях до себе колишнього?
Здається, моя мама змінилася…
чи здатна на зміни…
але я не знаю.
Я ніколи не певна.
Я змінилась.
НЕВІДОМА ПІВДЕННА КОРЕЯ
Я мусила.
Мамо?
Від змін не втечеш.
Ти не казала, що п'єш молоко, коли вагітна?
Зміни неминучі.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова