Infiltració al Modal 101/ Violació de l'usuari - Seq, ja soc dins.
- Capitana. - Tenies raó.
La claraboia era una finestra.
Hi ha molta interferència.
Que estrany. És una mena de modal.
- Sembla un codi antic. - A mi em sembla molt familiar.
- Envia la ubicació. Jo demanaré reforços. - Hi donaré un cop d'ull.
Bugs, si la generala s'assabenta que hem entrat...
Una ullada no pot fer mal.
Has sentit? Em penso que ens han descobert.
Bugs, potser és una trampa.
Quieta! No et moguis!
Dispararem!
Molt a poc a poc... aixeca les mans.
Anem-hi.
Ei, on aneu?
Ja l'han avisat, tinent.
Podem amb una noieta indefensa.
Perdeu el temps. Els meus homes ja han entrat.
No, tinent.
Els seus homes ja són morts.
Seq, estàs amb mi?
Aquest codi segueix fallant.
Per què no et canvies a àudio?
Bugs, és una violació directa
- dels protocolos de la generala. - Ho sé, ho sé.
Pero aquí està passant alguna cosa. Una cosa important.
No m'ho puc creure. Sabem què ve, ara.
Ella els destrossa.
- Ara trucarà. - Han rastrejat la línia.
- I tot seguit... - Correrà per salvar la vida.
- Hi ha cap agent? - Coneixem aquesta història.
- Així és com va començar tot. - Oh, merda!
Així és com ell va començar.
Creus que aquest modal és un bucle?
O una cinta sense fi?
Un seqüenciador que evoluciona el programa per fer què?
No ho sé.
Però ho descobriré.
D'acord.
Tot és igual, però tot està malament.
Per què fer servir un codi antic per replicar una cosa nova?
No ho sé.
Si se suposa que és la Trinity, això no és el que passa.
Potser no és la història que creiem.
Bugs, has de sortir d'aquí.
Deu ser una trampa.
Merda!
Poden continuar.
Com feien.
Jo... me n'aniré com si res.
Mateu-la.
Oooh, Seq!
- Per què m'has salvat? - Tu primer.
- Qui ets i d'on vens? - D'acord.
Em dic Bugs. Com el Bunny.
I l'error informàtic. Saps que això és un modal?
Què és un modal?
Un simulador que evoluciona programes.
Entens que només sou sentients digitals?
Jo sé el que soc. I també sé que la meva feina
és caçar i destruir sentients com tu.
I al capdavall...
Som aquí.
Els altres no saben que hi ha aquesta habitació?
- Com l'has trobada? - No hi havia ningú a la serralleria.
Així que he començat a buscar.
Com més busques, més trobes.
La història de la meva vida.
Què?
Sento que conec aquesta habitació.
- ANDERSON, THOMAS A. - 28 de maig del 1996
Cooo... llons!
Aquest és el seu apartament.
Parles d'en Thomas Anderson?
L'he buscat pertot arreu. No existeix.
Va deixar de ser en Thomas fa molt de temps,
però potser el coneixes pel seu nom de veritat.
Neo. El coneixes.
No m'ho puc creure. Després de tants anys.
La majoria de la gent pensa que en Neo és mort.
Però jo sé que no. Perquè l'he vist.
On?
No és fàcil d'explicar, però...
Des del moment en què em va mirar,
vaig sentir que alguna cosa
desbloquejava la meva ment.
D'acord.
Em va passar una cosa semblant.
Vaig veure un patró. Era a tot arreu.
No els veiem, però tots estem atrapats
en uns estranys bucles que es repeteixen.
D'alguna manera, el vaig veure al mirall.
Va ser un instant, però va ser com tu has dit.
I de sobte ho vaig entendre.
Aquest no és el món real.
Per primera vegada, vaig sentir que tenia un propòsit de veritat.
Sabia qui era i el que havia de fer.
Qui ets? Què has de fer?
Jo soc... Morfeu.
I he de trobar en Neo.
Morfeu.
D'acord. D'acord. Oh, Déu meu!
T'he de treure d'aquí, esbrinar qui ha programat aquest modal.
D'acord. Vine amb mi.
Has d'estar preparat per marxar, preparat de debò.
Si no ho estàs, si creus que és aquí on pertanys...
És una elecció?
Quan una dona em va oferir això,
li vaig parlar de la percepció binària del món
i li vaig dir que no m'empassaria mai una reducció simbòlica de la meva vida.
I la dona va riure perquè jo no ho entenia.
Què no entenies?
Que l'elecció és una il·lusió.
Ja saps el que has de fer.
La veritat.
D'acord. Hi ha un edifici vell amb una claraboia i moltes escales.
El Lafayette. Una porta del darrere hi du.
- Uoh! Què passa? - No t'hi resisteixis.
Segueix respirant.
L'extracció funciona igual
amb humans i amb programes.
D'aaacord.
- Ei... - Què?
No m'havia posat mai unes ulleres diferents.
T'escauen bé. Quina porta?
-Ha de ser... -D'acord.
Agent White.
Agent Smith?
Corre!
- Seq! Em sents? - Pensava que...
- t'havia perdut! - Porta'ns a la finestra!
Bugs! És un agent!
Aquella finestra! De pressa!
DISSENY EXTRAORDINARI DE JOCS INTERACTIUS THOMAS ANDERSON.
PREMI ALS MILLORS JOCS 1999 JOC DE L'ANY MATRIX DEUS MACHINA
Què...?
INFILTRACIÓ EN EL PERÍMETRE
Què dimonis...?
Que passa res?
No... Només és un error.
Bon dia, Bobby. Bon dia, tio.
Quin dia més bonic per estar viu, oi?
Algun problema?
Ha perdut alguna cosa.
És el vell codi de Matrix?
- És un modal experimental. - Per a "Binary"?
Recordatori: Reunió de pressupost avui a les 4 p.m.
- Necessito un cafè. - Cafè, sí, de seguida. Et convido.
No és per afalagar-te, però la primera vegada
que vaig jugar a la trilogia, vaig quedar en xoc.
La paradoxa entre el lliure albir i el destí.
Només som algoritmes que fem el que hem de fer
o podem escapar del programa?
Brillant. En el context del joc, és clar.
T'he dit mai que es va apoderar de la meva vida?
Sí. Vaig suspendre sisè.
El teu joc gairebé em destrueix.
- Sí, ja m'ho havies dit. - Però som aquí.
Digui'm, senyor Anderson, és el lliure albir
o el destí?
Oh, sí. Mi-te-la.
Tota una MILF per foll...
No em miris així.
Perdona, soc un geek. Criat per màquines.
- Potser te n'hauries d'anar. - No, sisplau.
T'ho prometo. Em porto bé, em porto bé.
Has parlat amb ella?
Et diré què.
Per tot el que has fet per mi,
jo faré això per tu.
Jude, no, espera.
Disculpa.
- Gràcies. - Disculpa, hola...
Sé que això és una mica improvisat. Soc en Jude Gallagher.
Treballo en una companyia de jocs que es diu Deus Machina.
Hola, Jude. Soc la Tiffany.
- Tiffany. No en fas cara. - A la mare li agradava l'Audrey Hepburn.
- Jude... - I aquest és el meu bon amic, Thomas Anderson.
És una persona molt famosa.
El consideren el millor dissenyador de jocs de la nostra generació.
Em sap greu tot això. Jude, calla ja.
- Està bé. Parla-hi. - Hola, Thomas.
Tothom em diu Tiff.
Hola.
Ens coneixem?
- Tots dos venim aquí. - Em dones el teu panet?
Et vols tirar la mare o què?
Brandon...
Només una mossegada.
Vida, què passa? Farem tard.
És el meu marit, en Chad.
- Tant de gust. - Ei.
Vida, hem de dur la Callie a l'assaig.
Sí. Perdó.
Vinga, nens, anem.
MODAL 101 NO DETECTAT - ERROR ACCÉS IL·LEGAL A LA MEMÒRIA ARXIU NO TROBAT
Què?
ARXIU DEPURAT ACCÉS IL·LEGAL A LA MEMÒRIA.
Ho sento... És el cap.
"Milions de persones només vegetant a la vida...
Absorts."
Sempre m'ha agradat aquesta frase.
La vas escriure tu, oi?
Cada cop que em planto aquí,
Dic Oh-Déu-Meu.
És tan perfecte que ha de ser fals... no?
Sí... Clar.
Seu.
Fumes?
Pensava que ho havies deixat.
Ja no dic que és un hàbit.
Ara només és un plaer culpable.
Potser et puc facilitar les coses.
Sé que "Binary" no té pressupost.
Això no és sobre "Binary", Tom, és una cosa més gran.
És sobre el nostre futur,
que és un tema delicat, vist el nostre passat.
Què vols dir?
Com va la teràpia?
Bé.
Cap... episodi?
No.
Fantàstic.
Mira, sé que sempre hem tingut les nostres diferències.
Què vas dir sobre la nostra primera reunió?
Que teníem la química d'un interrogatori de l'FBI?
Però mira aquest lloc.
L'hem fet... junts.
Sí.
I ara què?
Les coses han canviat, el mercat és difícil.
Estic segur que entens per què la nostra estimada empresa matriu,
la Warner Bros, ha decidit fer una seqüela de la trilogia.
- Què? - Han dit que la faran amb o sense nosaltres.
Pensava que no la podien fer.
I tant que sí. I han deixat molt clar
que cancel·laran el contracte si no hi col·laborem.
De debò?
Sé que vas dir que, per a tu,
la història s'havia acabat, però...
És el que passa amb les històries.
De fet, no s'acaben mai, oi?
Seguim contant les mateixes històries de sempre,
però amb diferents noms, diferentes cares.
I la veritat, estic emocionat.
Després de tants anys, tornar on tot va començar.
Tornar a Matrix.
Ja he parlat amb els de màrqueting...
Tom?
Estàs bé?
Sí.
Què vas sentir en aquell moment?
Què vaig sentir?
Vaig sentir que estava
tenint una crisi mental un altre cop,
o que visc en una realitat generada per ordinador que ha aconseguit atrapar-me
una altra vegada.
No hi ha gaires opcions.
No.
Potser no és així de binari.
Potser hi ha altres maneres d'entendre què va passar.
Sí.
Thomas, ets un supervivent de suïcidi
dotat d'una poderosa imaginació.
Aquests trets s'han combinat per crear ficcions perilloses a la teva vida.
Ahir et vas reunir amb el teu soci i et va ensarronar.
Et va demanar que fessis un joc que vas dir que no faries mai més.
Aquest atac et va deixar sense paraules.
La seva violència et va afectar i la teva ment va reaccionar.
Li vas fer el que ell et feia a tu.
Hem parlat del valor de la ira adaptable
per superar un trauma.
Lluny d'indicar una repetició d'una crisi que ja vas tenir,
crec que aquest episodi demostra una sana autoprotecció.
I el més important, recordo com de difícil
era per a tu compartir una cosa així.
Això m'indica que hem progressat molt.
Et calen més receptes?
Sí.
Abans que res, sé que parlo per tots
quan dic que estic molt emocionada de treballar
en un joc que va ser tan... en fi, revolucionari.
Bé, el dossier que teniu
conté l'estudi del grup focal.
A dins, hi trobareu tots els detalls, incloent-hi
l'associació de paraules clau amb la marca.
Les dues principals són "originalitat" i "fresc".
Estaria bé que hi penséssiu
quan comenceu a treballar en "Matrix 4".
I en el que pugui venir.
Per què Matrix va ser diferent?
Et fregia el cap.
Exacte.
La gent vol quelcom que els confongui...
que il·lumini el seu espai sinàptic de dubtes.
Per què Matrix va ser diferent?
Et fregia el cap.
La gent vol quelcom que els confongui.
Que il·lumini el seu espai sinàptic de dubtes sense saber què dimonis hi passa.
Ei, la primera no em va agradar, com a alguns de vosaltres.
I la veritat, tinc tolerància zero
per tot el que demani un temari i un subratllador.
M'agraden els jocs sorollosos i estúpids.
- Necessitem armes! - Moltes armes.
Matrix implica caos.
L'acció sense sentit no va amb la marca.
Té raó. Matrix és porno mental.
Filosofia en vestits de pell ajustats.
Sí. Les idees són el nou sexy.
"És molt més fàcil enterrar la realitat que eliminar els somnis."
ALÍCIA AL PAÍS DE LES MERAVELLES I ALÍCIA A TRAVÉS DEL MIRALL.
Òbviament, Matrix tracta de...
- Transpolítica. - Criptofeixisme.
- És una metáfora... - de l'explotació capitalista.
Això no pot ser una nova versió trillada, regurgitada...
Per què no? Les noves versions venen.
Nois, ens equivoquem de llodriguera.
Si dius "Matrix" a qualsevol, si dius "Matrix"...
"Matrix, Matrix..."
Això és el que veuen...
Deixeu-me resumir
l'objectiu en un sol mot.
Càmera lenta! Càmera lenta!
Són dos mots.
Ens cal més càmera lenta.
"Càmera lenta"...
Hem de tornar a revolucionar
els jocs. Tornar a revolucionar
els jocs.
Bona tarda, Tiff. El de sempre?
Saps què, Skroce?
Avui la faré grossa. Vull un tallat.
Així m'agrada.
Et puc convidar?
Hola.
Recordo que volia una família, però...
Era perquè se suposa que això ho ha de voler una dona?
Com saps si veritablement vols una cosa
o si t'han programat de petita per voler-ho?
Li pago molts diners al meu terapeuta
perquè contesti aquestes preguntes per mi.
Que espavilat. Jo hauria d'anar a teràpia,
però la veritat, vaig massa cansada.
Els nens t'esgoten, saps?
No ho sé. No tinc fills.
Sí, ja ho sabia.
Perdona'm. T'he buscat al Google.
Què se sent en ser un dissenyador de jocs tan famós?
Deu ser increïble.
Moltes hores. De vegades és increïble.
I moltes vegades... No ho sé.
Però vas crear "Matrix". Fins i tot jo ho sé.
Sí. Així els nens estaven entretinguts.
Llavors, va valer la pena?
Et puc preguntar una cosa del joc?
Clar.
El protagonista està inspirat en tu?
Sí, en té molt, de mi.
Potser massa i tot.
Et puc fer una altra pregunta?
Sisplau.
Hi surt una dona, en el joc.
La Trinity.
És una coincidència rara, no et sembla?
Sí, exacte.
M'encanta. M'encanta la Trinity.
I m'agrada la seva Ducati.
Una altra coincidència. M'agraden les motos.
El meu amic Kush i jo en construïm.
De debò?
Tu tens el terapeuta i jo les motos.
Bé, estava mirant
imatges del teu joc. De la Trinity.
Vaig ensenyar a en Chad una escena.
I li vaig demanar què en pensava.
No ho va entendre fins que li vaig dir: "No penses que se m'assembla?"
Saps què va fer? Riure.
I jo també. Com si fos un acudit.
No podia ser una altra cosa, oi?
Em vaig enfadar.
M'odiava a mi mateixa per riure.
Li volia pegar... molt fort.
Bé, no tan fort, només prou
per trencar-li totes les dents.
I segurament ara ja t'has penedit d'estar prenent cafè amb mi.
És el millor que he fet en molt de temps.
He de contestar.
Hola, soc la Tiff.
Oh, no pot ser.
Hi vaig de seguida.
El... el petit té un Lego en el nas.
Me n'he d'anar.
Ei, espero que ens tornem a veure.
Ens acaben d'informar d'una emergència...
Què passa?
Segurament ens està fotent un nano de 14 anys.
Algú que s'ha enfadat amb l'última actualització.
Quina ximpleria.
Aneu a la sortida.
Estem evacuant l'edifici.
Nou missatge de DESCONEGUT.
Hola, Neo.
Si busques respostes, ves a la porta del final del vestíbul.
Ves-hi ara!
Qui ets?
Ja ho saps.
Jude? Jude!
Per fi.
No sabia si repetir aquesta frase, però no me n'he pogut estar.
Què?
Morfeu U... apareix a la finestra,
llamps, trons i teatre.
Per fi. I després de tants anys, soc aquí...
sortint del vàter.
Tragèdia o farsa?
Et conec.
No coneixes el teu creador cada dia.
Això no pot estar passant.
I és clar que sí.
No pots ser un personatge que vaig crear.
Cent per cent natural.
Com?
Tota l'explicació que et cal.
No. No, no, no.
Com, que no?
Tu volies això, tu ho vas fer.
Va ser la teva idea.
Va ser una prova.
Un experiment.
Un experiment?
M'has ficat en un modal ridícul
fins al punt de tornar-me boig
buscant-te... Com un experiment.
- La sortida es desintegra. - No ha pres la píndola.
Què? No hi ha temps.
Ho sé, ho sé, ho està assimilant.
Saps com ha estat de difícil haquejar aquest mirall?
Encara és obert.
Això... això...
No pot ser real.
Tenim l'objectiu!
Això no està passant.
És a la meva ment. És a la meva ment.
Ei, tu! Alto!
Això no està passant.
Quiet! No et moguis!
Neo!
Oh, Déu meu!
Neo!
Senyor Anderson!
No. No pot ser.
T'he trobat a faltar.
És a la meva ment.
Em pots sentir, Thomas? Segueix la meva veu.
Nota la punta dels teus dits. Què estan tocant?
La campana.
Sents la campana?
Recordes què ha passat? Com has arribat fins aquí?
DÉJÀ VU
Has hagut de caminar.
He sentit en Déjà Vu a fora, he obert la porta i eres allí.
Vols que en parlem?
Quan vam començar a treballar plegats,
havies perdut la capacitat de distingir la realitat de la ficció.
Em vas venir a buscar quan vas voler saltar d'un edifici.
Vas dir que volies volar ben lluny.
Des d'aleshores hem avançat molt,
però ara mateix se't veu força nerviós.
Em dius com ha començat?
M'ha enviat un missatge.
- Qui? - Morfeu.
Aleshores, ha tornat.
De fet, no era ell.
Era un programa que vaig codificar per a un modal.
I aquest Morfeu modal va venir per ajudar-te a escapar
d'una realitat virtual anomenada Matrix?
Estic boig?
Aquí no fer servir aquesta paraula.
Llavors, què he de dir?
Quina paraula descriu el que m'està passant?
Em deixes veure el missatge?
Els han esborrat.
Si agafem el cotxe i anem a la teva oficina,
- què creus que hi trobarem? - Res.
Perquè no hi ha hagut cap atac.
No han mort ningú. No hi ha hagut cap missatge.
La meva ment ho ha inventat tot.
Això és el que he de dir?
És el que penses?
Semblava real.
I és clar.
La teva gran ambició sempre ha estat
fer un joc que no es distingeixi de la realitat.
Per aconseguir-ho, has convertit elements de la teva vida en una narrativa.
La teva ràbia reprimida contra el teu soci el va convertir en el teu arxienemic.
Una dona casada que es diu Tiffany
es va transformar en la Trinity d'una relació condemnada al fracàs.
Fins i tot la teva antipatia pel meu gat va arribar a Matrix.
No passa res. És el que fan els artistes.
Però es converteix en un problema quan les fantasies
ens posen en perill a nosaltres o l'altra gent.
No volem fer mal a ningú, oi, Thomas?
Hola, Thomas. Tothom em diu Tiff.
- Qui ets? - Soc la Trinity.
- Ningú et pot dir que estàs enamorat. - Només tu ho saps.
De dalt a baix. De cap a peus.
Em pots sentir?
No et deixaré mai.
Ho has de deixar anar tot, Neo.
Allibera la teva ment.
Sembla prou fàcil.
Alliberar la meva ment.
Entesos. Alliberar la meva ment.
O volo... o caic.
Qui dimonis ets?
No te'n deus recordar.
Però fa molt temps em vas canviar la vida.
Quan vas saltar d'una altra teulada.
Aleshores jo era com qualsevol altra font d'energia.
Fingint una vida.
Fins que vaig mirar cap amunt.
I et vaig veure. Eres diferent.
Però vaig veure el teu autèntic tu.
Un segon abans de saltar al buit.
Però no vas caure.
Vas ser tu qui va haquejar el meu modal?
Sí. Deu ser en Jude.
No és el teu amic, és un operador que fan servir per controlar-te.
Ve cap aquí i ve amb agents.
Jude.
Nano, t'he estat trucant tota la nit.
Tenim un problema greu.
Estàs sol?
Quina pregunta tan sexi, tio.
No són com els típics agents.
Són bots disfressats de gent normal.
Són a tot arreu i no saps en qui confiar.
Per què hauria de confiar en tu?
Perquè si obren aquella porta, ens treuen el portal.
M'agafaran i em mataran, i tu tornaràs a la cinta sense fi
que van dissenyar per a tu, com l'últim cop que vas intentar escapar.
Sé per què vas deixar obert el teu modal.
Necessitaves que alliberessin en Morfeu.
I gràcies a ell hem arribat fins a tu.
Sé aquestes coses de la mateixa manera que sabia que algun dia et trobaria.
I quan ho fes, estaries preparat per això.
Si vols la veritat, Neo...
m'hauràs de seguir.
D'acord.
- On som? - A Tòquio.
El portal que canvia fa difícil que ens rastregin.
En Seq és el millor.
- Portal lliure. - Llegint les nostres ombres.
No me'n recordo, d'això.
Tampoc ja no hem de córrer a les cabines telefòniques.
Porta a la dreta.
Actitud i entorn, oi?
Oh, no.
Tot és sobre l'actitud i l'entorn.
Després que el nostre primer contacte fos un fracàs,
hem pensat que elements del teu passat ens durien al present.
No hi ha res contra l'ansietat com una mica de nostàlgia.
Són imatges del teu joc.
El temps sempre ens juga en contra.
Etcètera, etcètera.
A ningú se li pot dir què és Matrix.
Bla, bla, bla.
Has de veure-ho per creure-ho.
Hora de volar.
Un moment. Si això és real, si no m'he tornat boig,
vol dir... que això va passar?
Però si és així,
llavors... vam morir.
És obvi que no.
El perquè les màquines et van mantenir viu
i per què van fer tant per amagar-te
són preguntes que no sabem respondre.
Amagar-me?
Jo estava en una companyia fent un joc anomenat "Matrix".
No semblava que volguessin amagar res.
Fa anys que seguim aquesta companyia.
Investigàvem cada Thomas Anderson que trobàvem.
El que no enteníem era que podien alterar el teu DSI.
Les càpsules generen la teva autoimatge digital
a través d'un sistema anomenat "Semblance".
Així és com et veus a tu mateix.
D'alguna manera, van alterar el teu bucle de DSI.
Així és com et veuen els altres.
Vint anys.
Com és que heu trigat 20 anys a trobar-me?
Hi hem estat molt més.
Fa més de 60 anys, la Trinity i tu vau volar a la ciutat de les màquines.
Què?
Hi ha moltes coses que ignorem.
Com ara per què no has envellit
o quantes vegades han alterat el teu DSI.
Però si ens basem en el que sabem, semblava que ningú no et trobava
- perquè no volies que ho fessin. - Això no és veritat.
Potser sí. Potser són falsos els rumors que vas desaparèixer
perquè treballaves amb les màquines des del començament.
- Morfeu, para. - Només dic
que aquest és el moment perquè ens demostris el que és real.
Si vols sortir, pren aquesta píndola.
Però si et trobes on pertanys... pots tornar a això.
Cada dia, un cop i un altre. Per sempre.
Merda.
Ajusta-ho bé.
Cybebe necessita la ubicació.
Tinc un senyal. És feble.
Està fora del radar.
Capitana, detecto coses molt rares.
- Què? - Una mena d'empelt.
Thomas?
Oh, Déu!
Oh, no.
Tenim companyia.
Com ens han trobat?
Thomas, res de tot això és real.
Estàs experimentant un greu desequilibri psicòtic.
- Lexy? - Ja gairebé hi soc.
Thomas. Thomas, sisplau.
Això no és cap joc. La meva mà. Nota-la.
Això sí és real.
Queda't amb mi.
No. No.
- Queda't amb mi. - No!
Neo!
Morfeu!
Anem, anem!
- Estan activant bots. - Un eixam.
Aixeca't!
He haquejat el servei. Ràpid!
Sí. Som-hi!!
Seq, a on?
- Aquell mirall. - Què?
No hi cabrem.
Doncs hi heu de caber, perquè no hi ha cap més sortida.
Ho sé, ho sé.
És perspectiva.
Com més a prop ets, més gros es fa.
D'acord. Som-hi.
Cap dins.
Trinity.
No.
Benvingut al món real.
- Trinity. - Com està, doc?
Els sistemes vitals s'han mantingut en bon estat, però no té bon aspecte.
El perdem.
Puc fer un reinici.
Fes-lo.
Me'n recordo, d'això.
L'estructura. Entre tot... i res.
Benvingut a casa.
He estat a la xarxa de la nau
aprenent sobre tu.
I sobre mi.
Compte. Et pot esclatar el cap.
CONEIX-TE A TU MATEIX
Els records fets ficció són menys reals?
És la realitat basada en els records només una ficció?
Veient el meu paper en tot això, suposo que em vas crear
com un reflex algorítmic de dues forces
que et van ajudar a ser tu,
Morfeu i l'agent Smith.
Una combinació de contraprogramació que va ser...
Només sé que va ser una gran bogeria.
Però va funcionar, perquè... som aquí.
I ara, la mala notícia.
El teu cervell és addicte a la merda
amb què Matrix t'ha estat alimentant durant anys.
Addicció severa. Pateixes d'abstinència.
Els docbots no creuen que sobrevisquis.
Però ells no et coneixen com jo.
Sé exactament el que et cal.
Digue'm que és una broma.
Cap broma.
Podria ser el primer dia de la resta de la teva vida.
Però si vols que sigui així...
hauràs de lluitar per aconseguir-ho.
No. Estic fart de lluitar.
De debò?
Què dimonis està fent?
Sí. Et van ensenyar bé.
Et van fer creure que només mereixies el seu món.
Però una part de tu sabia que era mentida.
I una altra part recordava el que era real.
No em coneixes.
No?
Et conec, perquè sé l'únic que encara t'importa.
Sé que per això ets aquí, per què continues lluitant,
i per què no et rendiràs mai.
Amunt, Neo!
Ha arribat l'hora!
És la teva última oportunitat.
Lluita per la teva fotuda vida si vols tornar a veure la Trinity.
Vinga, Neo! Lluita per ella!
Oh, merda!
Lluita per ella!
- Hei. - Hei.
T'importa si...?
Com te trobes?
Si aquest connector és de debò,
significa que van agafar la meva vida
i la van convertir en un videojoc.
Que com em trobo? No ho sé.
Ni tan sols sé com saber-ho.
Això és tot, no?
Si no sabem el que és real, no pots resistir.
Van agafar la teva història, una cosa que importava
molt a la gent com jo,
i la van convertir en trivial.
Això és el que fa Matrix.
Converteix en armes totes les idees.
Cada somni. Cada cosa que és important per a nosaltres.
On millor per enterrar la veritat que dins d'una cosa
tan ordinària com un videojoc?
Això sona com l'Oracle.
N'he sentit molt a parlar.
Ella se'n va anar abans que jo fos lliure.
Se'n va anar?
Quan es va carregar aquesta nova versió de Matrix,
hi va haver una purga.
Van prometre pau i ens van donar una purga.
No. No, sí que hi va haver pau.
Tu ho vas fer possible i això ho va canviar tot.
No noto que hagi canviat res.
Matrix segueix igual o pitjor.
I jo he tornat on vaig començar.
Sembla que tot el que vaig fer, tot el que vam fer...
com si no hagués importat.
Tot va tenir importància. T'ho puc ensenyar.
MNEMÒSINE - FABRICADA ALS EUA ANY 2274
Aquest és el meu equip.
El nostre operador... En Seq.
Sequoia, però tothom em diu Seq.
Encantat de coneixe't.
Al pare li encantaven les sequoies.
Quan va escapar de Matrix i va descobrir que ja no existien, gairebé es mor.
Per sort, va conèixer la mare i soc aquí.
Aquests són la Lexy,
en Berg i l'Ellster.
Hola.
Vas conèixer el meu avi. El capità Roland.
En Roland era el teu avi?
Sempre reia, fent broma que no va creure mai en tu.
Però en privat, deia que havies alliberat las seva ment una segona vegada.
No vull semblar cap fan, però aquest és un gran moment per mi.
En Berg és el nostre Neo-ologista resident.
Un què?
Hi ha moltes persones com jo per allà fora
que estan una mica obsessionades amb la teva vida.
I jo no hagués reconegut mai el teu modal si no hagués estat per ell.
Quan et vagi bé, tinc com un milió de preguntes.
Jo també. Començant per ells.
Tranquil.
Veniu a coneixe'l.
Aquesta és Cybebe. Aquest, Octacles.
Aquest, Lumin8.
Ara les màquines estan de part nostra?
Són sentients. Els agrada més que "màquines".
El teu contacte amb la Ciutat Sentient
va tenir un gran impacte en el seu món.
Això és el que volia dir.
El que vas canviar, que ningú
no creia que es pogués canviar.
El significat de "part nostra".
La Cybebe i l'Octacles van arriscar les seves vides per ajudar-te a sortir.
Gràcies.
Però, per què?
No tothom busca el control.
Com no tothom vol ser alliberat.
Què és això?
Un còdex de partícules exomòrfiques.
És força nou. Dona als programes accés a aquest món.
Dins dels límits.
Els límits són el domini dels limitats.
Morfeu... Gràcies.
Ha estat un honor.
Com funciona?
Oscil·lació paramagnètica.
Si vols, et puc descarregar el manual del còdex.
És clar.
Descarregar solia ser divertit.
Ara tot són manuals i diagnòstics.
Els puc preguntar una cosa?
Quan em vau desconnectar, hi havia una altra càpsula.
Sí. N'hem analitzat les dades.
Podria ser la Trinity.
És ella.
Ja em pensava que tindríem aquesta conversa.
Mira, no vas ser un típic rescat d'entrar i sortir.
Estaves en aquella estranya torre on la Cybebe no havia accedit mai, i ara està exiliada.
Vam cremar la nostra única oportunitat per tu.
Encara que fos la Trinity i volgués ser alliberada, no en tenim ni idea, de com fer-ho.
Encara.
Ningú no creia que podríem trobar en Neo, però ho hem fet.
D'acord. No sabem com treure-la... encara.
Capitana, ens apropem a l'acreditació de seguretat.
Ja hi som.
Zion?
Seu. Aquest és en Hanno. El millor pilot de la nostra flota.
Uns quants sentients mereixen aquest títol abans que jo.
- Mnemòsine, accés concedit per aterrar. - Benvinguts a casa.
Gràcies, Control.
Estem a punt de xocar.
La generala va adonar-se que mai guanyaríem els sentients, així que...
vam perfeccionar com amagar-nos d'ells.
Benvingut a Io.
Io.
Sembla real.
Biocel.
Funciona una mica com els llums de creixement.
És molt més complex que això.
Extreu aigua de l'escorça, hidrogenant l'aire.
Equilibra l'ECO i els nostres cicles d'IRS.
A més...
És bonic de mirar.
Al contrari d'això.
Suposo que la generala ens ha enviat un comitè de benvinguda.
Déu meu... Ets tu.
Niobe?
Amb algunes arrugues més i unes dents menys,
però prou sàvia per saber que no sé res.
T'asseguro que això no m'ho esperava.
Ni jo.
Li vaig dir que era viu.
Capitana, vostè i la seva tripulació estaven castigats.
- Generala, si em deixa que li expliqui... - Els protocols
es van establir per a la protecció de tothom.
Ho sento. Vaig veure una oportunitat i temia perdre'l.
Però, generala, la gent ha estat esperant tant de temps.
Hem trobat l'Escollit.
No crec en l'Escollit.
No ho he fet mai.
No?... Jo tampoc.
Però hi va haver un temps en què confiaves en mi amb la teva nau,
contra les ordres del Consell.
Llavors el món era diferent. Nosaltres érem diferents.
Informi als molls. Desinfecti la Mnemòsine.
Transfereixi els seus codis d'accés. Ja ha acabat, capitana.
Hem de parlar.
Quan em van dir
que de fet podies ser tu,
no sabia com em sentiria en aquest moment.
És un plaer veure't.
És un plaer veure't també.
Molt diferent de l'aiguarràs horrible d'en Dozer.
Sí.
Han canviat moltes coses.
Excepte potser tu.
Recordes això?
És tan fàcil oblidar tot el soroll
que Matrix bomba en el teu cap fins que et desconnectes.
Sí.
Hi ha una altra cosa que fa el mateix tipus de soroll.
S'apodera de cada maleïda cosa com ho fa Matrix.
La guerra. Em vaig quedar a la barricada del Temple.
Mirant l'exèrcit de sentinelles,
esperant que ens matessin a tots.
Però, llavors, se'n van anar.
Van dir que tu ens havies salvat.
Jo no m'ho creia.
Cada nit somiava amb sirenes d'alarma.
Però, llavors,
em despertava en aquest...
silenci.
Ara m'avergonyeixo del meu pessimisme.
De com vaig tardar tant a creure que un món sense guerra era possible.
Tu em vas donar això. Ens vas donar aquest regal a tots.
I és un regal que encara segueix donant fruits.
Ajuda'm a aixecar-me. Anem a caminar.
Oh, preciós.
Ella és la Freya. Cap de botànica.
I ell és en Quillion, el nostre principal digitòleg.
Suposo que el nostre convidat no necessita presentació.
No hi ha res més ràpid que la llum... excepte les xafarderies.
Benvingut al Jardí, Neo.
Una maduixa?
Uilitzant el codi digital de Matrix,
ho retroconvertim en seqüències d'ADN.
I creixen aquí?
No és fàcil augmentar el genoma perquè faci la fotosíntesi
- amb el biocel, però.. - Ens hi estem acostant.
Endavant. Tasta-la.
Estem bastant emocionats amb els nabius.
Recordes aquella merda que acostumàvem a menjar?
Aquella cosa horrible que tenia gust de rovell.
A Zion no s'hauria fet mai una cosa així.
Per què?
Perquè necessitàvem sentients
i un ID com ell.
Zion estava encallada en el passat. Encallada en la guerra.
Encallada en una Matrix pròpia.
Ells creien que havien de ser nosaltres o ells.
Aquesta ciutat va ser construïda per nosaltres i per ells.
Què va passar amb Zion?
Esperava que em fessis aquesta pregunta.
Tots els problemes van començar en les ciutats de les màquines.
Les centrals elèctriques no podien produir prou energia.
Res no pot generar violència com l'escassetat.
Per primera vegada vam veure les màquines
lluitant les unes contra les altres.
L'Oracle ens va avisar d'un nou poder en ascens.
Això va ser l'últim que vam saber d'ella.
Morfeu.
Després del setge, va ser elegit per unanimitat.
President del Consell. Com li agradava, allò.
Però a mesura que s'anaven estenent els rumors d'aquell nou poder, ell els ignorava.
Estava segur que el que tu havies fet no es podia desfer.
Totes aquestes persones no van deixar de creure mai en els miracles,
de creure en tu.
Ho sento.
Com podia saber que passaria això?
Aleshores no ho enteníem tot, i tampoc no ho entenem ara.
No he vingut aquí perquè tinguis problemes, Niobe.
Però necessito que m'ajudis. La Trinity és viva.
Aleshores hi ha una altra pregunta.
Per què la mantenen viva?
No ho sé.
Però si hi ha una possibilitat d'alliberar-la,
ho he d'intentar.
Encara que això signifiqui posar en perill tota la ciutat?
Ho sento, Neo.
No deixaré que li passi a Io el que li va passar a Zion.
Espero que puguis perdonar una dona gran
per demanar-te que vagis amb en Sheperd
fins que entenguem millor què està passant.
M'empresonareu després d'haver-me alliberat?
Sé que no sembla just,
però envellir tampoc ho és,
i no em sentiràs queixar-me.
Ho sento.
No havia conegut mai una llegenda.
Neo.
Sheperd.
Quina bogeria. Ets real.
Real. Un altre cop aquesta paraula.
La gent parla molt dels vells temps.
Sobre tu, l'agent viral, el setge de Zion.
Aleshores tot era més senzill.
Les persones volien ser lliures.
Ara és diferent.
De vegades sembla que la gent s'hagi rendit.
Com si Matrix hagués guanyat.
Vas aquí.
Eh... T'he de preguntar una cosa.
És veritat que podies volar?
Genial.
Morfeu.
La generala t'ha posat a la torre de Rapunzel.
Si més no, tens bones vistes.
Què ha passat amb la Bugs i els altres?
Haurien d'estar desinfectant la Mnemòsine amb un raspall.
- "Haurien"? - Bé, et podria dir que estan dempeus,
esperant que decideixis si et quedes mansament empresonat
o si surts d'aquí i vas a buscar la Trinity.
Però això no és una opció.
Generala, què hem de fer?
La Bugs té la mateixa ment independent
que tenia el dia que la vas alliberar.
Això no és cap ment independent. És un motí.
Vinga, Be.
Sé com has odiat tancar-lo.
I també sé que una part de tu se sent alleujada ara que se n'ha anat.
Hem treballat tant per mantenir Io fora de perill.
Això em fa por.
És ella.
En el pont. La tinc.
És impressionant com funciona el Semblance.
Veus flaixos de l'ella real, però... la forma en què actua...
En termes de codi, és pura píndola blava.
És una pregunta difícil, Neo, però l'he de fer.
I si és feliç on és?
I com se'm veia a mi?
Exactament com ella.
Porta'ns a la profunditat de transmissió.
Gràcies per ajudar-me.
La majoria som aquí gràcies a tu.
I també admeto que l'única oportunitat d'escapar de la generala és que trobis la teva motivació.
I si no puc ser el que una vegada vaig ser?
Llavors estarem fotuts.
Dos minuts. Dos minuts per a la transmissió.
Us he fet passar per una habitació d'hotel. Hauria de ser segur.
Portal obert. El més a prop que us he pogut posar és el magatzem del costat del seu garatge.
El lloc està infestat de bots.
Anem-hi.
Què en penses, d'ell?
Al principi em vaig amoïnar perquè és molt més vell.
La barba, els cabells... Oh.
Crec que li queda molt bé.
Idiota. Vull dir sobre l'"Escollit".
Saps, tots els que anaven a la nau amb ell van morir.
Sí. Farà que ens matin a tots, això segur.
Previsible com sempre.
Smith.
Smith? Parla de l'Smith?
Això és una bogeria.
Hi ha moltes teories sobre ells dos,
i ara els tenim aquí davant.
Aquest codi és molt estrany.
És com un agent, però no.
Apel·lo a la raó.
Com ens has trobat?
No vas apreciar mai la nostra relació.
No com el terapeuta.
- El què? - El meu metge.
Va usar el nostre vincle i el va convertir en una cadena.
És molt obvi una vegada ho veus, no?
Però tota aquesta actualització de codi alterat em va sorprendre.
Encara no sé com ho va fer.
Tu, com un nerd pelat. Quina gràcia.
I jo...
Encara més perfecte.
Potser els ulls blaus massa penetrants. Què en penses?
Què vols, Smith?
Tinc somnis, Tom.
Grans somnis.
Bé, la majoria són fantasies de venjança extremament violentes,
però, per seguir-les,
t'he de dissuadir de perseguir les teves.
Sona com un conflicte.
Inevitable? No té per què ser-ho.
Tot el que has de fer és mantenir-te fora de Matrix,
i deixar-me a mi el bon doctor.
Pots quedar-te'l. Jo soc aquí per la Trinity.
Vet aquí el problema, Tom.
Ell sabia que vindries, com jo ho sabia.
Creu-me. No estàs llest per a ell.
Capitana, detecto portals de les freqüències més baixes.
No tornaré a tenir la seva corretja al coll.
He trobat uns vells amics teus.
Bugs!
Exiliats.
Pensava que els havien eliminat.
Tu?
Sí, ets tu! Après tout.
Tants anys. No m'ho puc creure.
Déu meu!
Tu em vas robar la vida!
El que em Merv vol dir és que la seva situació s'assembla una mica a la meva.
Per recuperar les seves vides, la teva s'ha d'acabar.
Mateu-lo!
Em vas desgraciar
fins a l'últim pèl del cul!
Teníem gràcia.
Teníem estil. Teníem conversa.
No aquest bip, bip, bip, bip.
Art! Pel·lícules! Llibres!
Tot era millor! L'originalitat importava!
Ens vas donar pel Facebook-cul amb Wikipedi-pets de merda!
- Berg! - No!
Encara sé kung-fu.
Neo!
Com en els vells temps.
Neo.
He estat pensant en nosaltres, Tom.
En com de binària és la forma, la natura de les coses.
Uns i zeros.
Llum i foscor.
Elecció i la seva absència.
Anderson i Smith.
Has perdut forma, Tom.
Ja no ets el de sempre.
És veritat.
Bona, aquesta.
Gràcies.
Vinga, Neo.
Capitana, estàs bé?
Sí. On és en Neo?
L'Smith l'està matant.
On?
Tot això em sap greu, Tom.
Al cap i a la fi, tu em vas alliberar.
Un altre cop.
Així que tu, més que ningú, entens per què no puc tornar enrere.
M'hauries d'haver escoltat.
Ara no la tornaràs a veure.
Què ha estat, això?
Ha estat en Neo.
Molt motivat.
Uoh!
Estàs bé?
Sí.
Hi haurà una reacció.
Tinc moltes sortides llestes.
Això encara no s'ha acabat!
Hi haurà un spinoff de la franquícia!
- Ens en hauríem d'anar. - No puc.
He de parlar amb ella.
Neo, els exiliats eren més vells que tu i amb prou feines hem pogut amb ells.
De veritat vols fer això ara?
Vull dir...
Estàs fet una merda.
Oh, Déu meu. Què... Què ha passat?
Un accident.
Kush! Truca al metge.
No cal. No tinc gaire temps.
No estava segura de si et tornaria a veure.
Després de parlar, em vaig adonar
que la meva vida no era vida.
En algun punt, vaig deixar de buscar les coses reals.
Espera.
Que ha passat res?
Et vaig buscar a la cafeteria.
Em vaig començar a preguntar si t'havia imaginat.
I aquesta nit he tingut un somni.
En el somni, et rodejaven els policies,
i llavors ens perseguien.
- "Ens"? - Anaves amb mi en la moto.
Com s'ha acabat?
No gaire bé.
He tingut somnis que no eren només somnis.
Vol dir un somni que es torna real?
Per fi podem parlar com adults.
Odio mentir. De debò. M'esgota.
La Tiff i jo t'hem estat esperant... una eternitat.
Déjà vu, oi?
No cal. No pots vèncer el temps.
Aquest rebobinat està passant més ràpid que un parpelleig.
Tu em vas donar la idea.
Et resumiré el nostre objectiu en una paraula.
"Càmera lenta".
Ja ho sé.
És irònic.
Usar el poder que et va definir
per controlar-te.
Et vaig vigilar molt de prop, però tot i així, et vas escapar.
Molt espavilat, de fer servir aquell modal.
Digue'm optimista, però tot això és a fi de bé.
Aquest cop, la pell no es veu tan malament.
Sé que et serà difícil sentir això
després de tot el que has passat. Tot aquest dolor i patiment,
només per saber que el món no s'acaba amb tu.
Sorpresa.
Jo hi era quan vas morir.
Em vaig dir a mi mateix:
"Aquí hi ha l'anomalia de les anomalies."
"Quina oportunitat més extraordinària."
Primer, vaig haver de convèncer els Suits
perquè em deixessin reconstruir-vos.
Per què ella? Ara t'ho explico, i tranquil, no em pot sentir.
Ressuscitar-vos tots dos m'ha sortit molt car. Com renovar una casa.
Em va costar el doble de temps i el doble de diners.
Pensava que estaries content
de tornar a estar viu. M'equivocava.
Sabies que l'esperança i la desesperació
tenen codis gairebé idèntics?
Vam treballar durant anys intentant activar el teu codi font.
M'estava a punt de rendir quan em vaig adonar que...
Trinity.
No vas ser mai només tu.
Per separat, cap dels dos té cap valor especial.
Com els àcids i les bases, sou perillosos quan us combineu.
A cada simulació en què us uníeu...
diguem que només passaven coses dolentes.
Neo!
Tanmateix, mentre us mantenia a prop,
però no gaire a prop, vaig descobrir una cosa increïble.
Mira, al meu predecessor li encantava la precisió.
La seva Matrix era plena de fets i equacions complicades.
Odiava la ment humana.
Així que mai es va molestar a entendre que t'importaven una merda els fets.
La clau és la ficció.
L'únic món que importa és aquest d'aquí.
I la gent s'ho creu tot.
Per què? Què valida i fa reals les teves ficcions?
Els sentiments. Permet-me.
En Kush és un dels meus operadors.
Són a tot arreu.
És més difícil clonar agents que simples fonts d'energia.
És molt més eficaç saturar una població.
I, a més, els eixams són molt divertits.
Oh, molt bé!
T'has preguntat mai per què tens malsons?
Per què el teu propi cervell et tortura?
En realitat som nosaltres maximitzant les teves aptituds.
Funciona així: "Oh, no!"
"Pots para la bala? Si només et poguessis moure...
més de pressa."
Això és el que tenen els sentiments...
Són molt més fàcils de controlar que els fets.
Resulta que, en la meva Matrix,
com pitjor us tractem, com més us manipulem,
més energia produïu. És de bojos.
Bato rècords de productivitat cada any,
des que vaig assumir el càrrec. I la millor part,
sense cap resistència. La gent es queda a les seves càpsules
més feliços que els porcs en la merda.
La clau de tot?
Tu. I ella.
Desitjant en silenci el que no teniu
mentre us fa por perdre el que sí teniu.
Per al 99 % de la teva raça, aquesta és la definició de realitat.
Desig i por, nano.
Hem de donar a la gent el que vol, oi?
Ella és l'única llar que tens, Thomas.
Torna a casa.
Abans que passi quelcom terrible.
- Bugs! - El sento.
- Trinity. - No em diguis així.
Perdó.
Me n'he d'anar. Però tornaré.
Neo! És hora de marxar!
- Sentinelles? - Pitjor.
La generala em va ordenar que vigilés la nau.
Així, ens has seguit?
Comproveu els radars.
Els calamars estan pentinant la zona.
Té raó.
Us podeu quedar aquí i morir,
o tornar i enfrontar-vos a una cort marcial.
I això és una opció?
En Sheperd us hauria d'haver deixat amb els calamars.
Ja soc massa gran per haver d'aguantar un judici avorrit.
- Niobe, no culpis la Bugs. - Tu no obris la boca.
Adreça't a mi com a "generala",
i no li prenguis a la meva excapitana l'eloqüència
que ha exercit amb la seva
particular estupidesa curta de mires.
Curta de mires?
Vostè es preocupa més de la fruita que d'alliberar ments.
No tornarem a discutir per això.
No és cap discussió. És un fet.
S'ha oblidat de la gent.
Et diré a qui penso oblidar...
A tu!
- Sheperd, endú-te-la. - Generala!
No dispareu! En Kujaku és un amic.
Hola, amic.
De acuerdo... Ell?
Generala, gràcies per rebre'm.
Si hi ha algú que pugui
donar sentit a aquest desastre,
has de ser tu.
- Hola, Neo. - Et conec.
Sempre he intentat vigilar-te.
Per què?
Ens vam conèixer fa molt.
Bon dia.
Sati.
El meu pare sabia que et tornaria a veure,
però esperava que fos sota millors circumstàncies.
El que et va fer sense voler
va ser del que més es va penedir tota la vida.
No ho entenc.
El meu pare era l'enginyer en cap de l'Anomalèum.
El què?
El meu pare va dissenyar les càpsules de resurrecció.
On en Neo i la Trinity estaven presoners.
Disculpa.
Sabies què li va passar?
Sabies que ell i la Trinity eren vius
i no m'ho vas dir?
He dubtat molts cops de la meva decisió, Niobe.
Però Io et necessitava.
Aquesta ciutat s'havia d'aixecar per al teu poble i per al meu.
Si t'ho hagués explicat tot,
hauries hagut de prendre una difícil decisió.
Els meus amics
em deixen prendre les meves decisions.
Si em vaig equivocar, et demano sincerament perdó.
Què hi fas, aquí, ara?
La fugida d'en Neo ha desestabilitzat Matrix.
L'Anomalèum obté la seva energia només de la Trinity.
S'ha activat un protocol per reiniciar Matrix
a la versió anterior.
Però el terapeuta ha aturat el reset.
Ha convençut les autoritats que tornaràs voluntàriament.
I per què ho ha fet?
Perquè si no torno, matarà la Trinity.
Enfrontat a tornar a la càpsula
o a tolerar que la Trinity mori un altre cop.
Què decidiràs, Neo?
Tornaré.
El terapeuta et coneix bé.
Però coneixe't l'ha tornat descuidat.
Quan et vas escapar, hauria d'haver acceptat la pèrdua
i desconnectat la Trinity.
Però això hauria impedit
l'extraordinària oportunitat que ara tenim al davant.
Fa unes hores
ningú m'hauria pogut convèncer
que em plantaria aquí per explicar una missió tan esbojarrada com aquesta.
Què fas?
- Em presento voluntària. - Oh, no.
Només ets una capitana sota el meu comandament.
No em pot donar ordres, perquè soc voluntària.
Me'n calen dos més.
Sou bojos o què?
Ni tan sols sabeu de què es tracta.
Generala, la coneixem.
Si diu que això és important,
ningú no es quedarà enrere.
Gràcies.
Prepareu-vos, i sort.
La Trinity és a l'Anomalèum,
en aquesta torre de transmissió.
Els passatges que es van fer servir per rescatar en Neo estan segellats
i patrullats per una legió de sentinelles.
Cal ser sigilosos.
Mentre no activem les alarmes,
aquesta part de la missió serà la més fàcil.
Creuar els Camps de Fetus, infiltrar-nos en una planta d'energia
i escalar una torre de dos quilòmetres vigilada per milers de sentinelles...
Això és el més fàcil?
Sí, exacte.
Perquè només hem de convèncer algú
que fa això cada dia
perquè ho faci amb un de nosaltres.
Cinquanta metres sota l'Anomalèum
hi ha un estrat de filtres amniòtics.
A la vora hi ha un petit respirador hexagonal.
El respirador porta aire al modificador corpuscular,
que oxigena el biogel usat a la càpsula d'en Neo.
Entenc. L'exomorf connecta amb l'antic umbilical d'en Neo.
Què pot sortir malament?
Un cop dins, en Morfeu farà servir la central del sistema
per obrir la línia de drenat i desconnectar els trituradors.
Per desconnectar la Trinity mentre la seva ment
segueix connectada a Matrix,
em cal un segon cervell humà
per implementar el bypass,
i ja que en Neo ha d'estar amb el terapeuta,
l'única ment disponible que funcionarà... és la teva.
Lògic.
Gràcies, Cybebe.
La Trinity s'ha de prendre la píndola vermella?
En Kujaku i jo transferirem la seva consciència a la nau,
així que no és estrictament necessari.
El que importa és que aquesta és la seva decisió.
Extreure una ment confosa o insegura
segurament la matarà.
Però, encara que sigui el que ella vol,
el terapeuta no ordenarà als sentinelles que ho impedeixin?
Ho farà. Però si el meu pla funciona, tant se val.
Per què?
Perquè ja no hi serem.
Quan es pensa tant en un pla,
és perquè hi ha una raó.
Quan el meu pare va saber com es faria servir l'Anomalèum,
em va passar el secret dels dissenys.
El terapeuta va descobrir que l'havia traït
i va fer eliminar els meus pares.
A mi també m'haurien matat de no ser per en Kujaku.
Ploro per ells cada dia.
Fa molt que reso perquè arribi aquest dia.
Estem arribant al nivell de transmissió.
Vull que sàpigues que estic aquí per ella.
Sempre he volgut ser tan valenta com la Trinity.
Però vaig veure com reaccionava en el taller i...
Et preguntes si m'equivoco.
I si ja és massa tard?
I si ja no és la Trinity?
Jo no he cregut mai que fos l'Escollit, però ella sí.
Ella creia en mi.
Ara jo he de creure en ella.
Aquí és on la cosa es complica.
Ja havies fet una operació així?
Encara no.
Som-hi.
Benvingut a casa.
L'únic que vull és parlar amb ella.
Vols dir amb la Tiff?
Torna i parlaràs amb ella tant com vulguis.
Però en Chad potser hi tindrà quelcom a dir.
Si ella em diu que això és el que vol, tu guanyes.
De debò?
Però si m'escull a mi,
aleshores ens alliberaràs tots dos.
I per què hauria de fer una cosa tan estúpida, Neo?
Estic en una nau plena de persones que em desconnectaran
abans que em puguis agafar.
Si vols aquesta Matrix, és la teva única oportunitat.
Com sé que no et desconnectaran tant sí com no?
De la mateixa manera que sé que ens deixaràs sortir d'aquí.
D'acord. M'agraden els reptes. Deixarem que la Tiff decideixi.
Ja està. El bypass està llest.
- I ara què? - Hem d'esperar.
No és absurd fer tot això per deixar-la aquí?
Hem de respectar la seva decisió.
I si diu que no, què passarà amb en Neo?
Ara, la decisió més important
de la vida d'en Neo no depèn d'ell.
Vaig veure això en el meu somni.
Si jo fos l'Oracle, potser ho podria explicar.
L'Oracle... del teu joc?
No és cap joc.
Oh, Déu...
Quan te'n vas anar, vaig anar a casa i hi vaig jugar.
Només pensava:
Per què aquesta història sembla una memòria?
Hi ha una part de mi
que sent que t'he estat esperant tota la vida.
I aquesta part diu: Per què collons has trigat tant?
No tinc una resposta fàcil.
Potser tenia por de tot això.
Por del que podria passar.
Por de fer mal a l'única persona que he estimat.
Tant de bo jo fos qui creus que soc.
Però mira'm. No puc ser ella.
- Mama! - Mama! Mama!
De pressa. Mama! És la Callie.
- Això és real? - Has de venir amb nosaltres.
Ens en hem d'anar.
Tiff, hola. No sé què passa aquí,
però sort que t'hem trobat.
L'ha atropellat un cotxe!
- Corria darrere teu. - Li estan enguixant el braç.
Ens en hem d'anar.
El metge diu que quedarà bé.
Has de venir a l'hospital.
- És massa tard. - Ho entenc.
- Tiff, anem. - Vinga.
Què passa?
En Neo s'ha equivocat.
Tiffany.
Has de venir amb nosaltres.
- Tiffany! - "Tiffany..."
Deixa de dir-me així d'una puta vegada.
Odio aquest nom.
Em dic Trinity
i és millor que em treguis les mans de sobre.
Neo!
Trinity!
Merda!
Treu-la! Treu-la!
Ai, ai, ai, quin merder!
La culpa és meva. No t'hauria d'haver pressionat.
Les dones eren fàcils de controlar.
Saps que no us alliberaré mai tots dos.
No pot ser.
Així que tornarà a ser un déjà vu.
Ella mor i serà per culpa teva.
Mentides, mentides i més mentides.
Smith?
On hem arribat que ni tan sols podem
- confiar en un programa? - Com...
En Tom i jo tenim més en comú del que penses.
Un cop alliberat, vaig ser lliure per ser jo mateix.
Sí!
Trinity!
Estàs llesta?
Sí.
Oh, no...
Destruïu-la! Destruïu-la!
Atureu-los!
Us penseu que això s'ha acabat?
Tanqueu-ho tot. Inicieu eixam.
Aquí s'acaba la nostra inesperada aliança.
Saps quina és la diferència entre nosaltres, Tom?
Qualsevol podria haver estat tu.
Mentre que jo sempre he estat un qualsevol.
Què és el que ha passat?
Què?
Oh, no, no! Fora! Fora! Sortiu d'aquí!
- És fotut? - Fotudíssim.
Sí, és fotut.
Encara pots volar?
Ja, això no passarà.
Neo! Puja!
Calliope! Ajuda els ferits!
Tots els altres, anem amb ells!
DISC SUPLEMENTARI
Com està?
Els signes vitals són bons.
El senyal és fort, capitana.
Ben fet, capitana.
Ara ens cal un miracle.
Odio els bots.
- Treu-nos d'aquí! - És el que intento!
Ens estan rastrejant. És un eixam enorme.
No havia vist mai una cosa així.
Allà!
Seq, què és això?
Què passa?... A on v...?
Està convertint els bots en suïcides.
Merda!
Lexy?
En Sheperd té problemes.
Connecta-m'hi.
Si t'hi connecto, no sé si te'n podré treure.
No!
Què estan fent?
Els porten a una zona de mort.
Capitana, t'has d'afanyar.
Aguanta, Lex.
Lexy!
Són allí!
Morfeu...
Lex.
Bugsy.
Sí, collons!
Seq, on és en Neo?
Ho té fotut. Estan atrapats.
Pugen a una teulada.
Fibril·lació nodal crítica. Morirà si no l'extreus.
Que bonic que és.
Me'n recordo, d'això.
Me'n recordo, dels dos.
El meu somni s'acabava aquí.
No podem tornar.
No ho farem.
Podran saltar?
Jo no estic fent això.
Ho estàs fent tu?
Adéu.
Que dramàtic.
"Tiffany"?
Una broma entre nosaltres.
Una diversió, vet-ho aquí.
Una diversió?
Com això?
D'acord... Auh!
Si tant odiaves el nom,
per què has estat una gosseta tan bona tot aquest temps?
Sí. S'ho ha buscat de totes totes.
La pots controlar?
Això és per utilitzar nens.
Tenim unes preguntes.
Vas intentar activar el sistema de seguretat.
Els Suits ho van intentar.
Òbviament, sense el control del vostre codi font,
sabia que era impossible.
Per què els Suits no t'han eliminat?
Perquè conec el sistema.
Conec els humans.
I us conec a vosaltres.
Ara us sentiu orgullosos del que heu fet.
Tota una victòria. Bravo.
I ara què?
Heu vingut a fer un tracte?
Us penseu que teniu totes les cartes perquè podeu fer el que vulgueu en aquest món.
Jo dic... vinga, endavant. Feu-ho.
Vosaltres mateixos. Pinteu el cel amb arcs de Sant Martí.
Però aquesta és la qüestió:
El ramat no anirà enlloc.
Els agrada el meu món.
No volen aquest... sentimentalisme.
No volen llibertat ni poder.
Volen que els controlin.
Necessiten el confort de la certesa.
I això vol dir que heu de tornar a les càpsules,
inconscients i sols, com ells.
No hem vingut a fer cap tracte.
Som aquí per refer el teu món.
I canviar algunes coses.
M'agrada la idea de pintar el cel amb arcs de Sant Martí.
Que la gent vegi el que pot fer una ment lliure.
Me n'he oblidat. És fàcil d'oblidar.
- Ell ho fa fàcil. - Exacte.
Una cosa en què hauria de pensar.
Abans de començar, hem decidit passar per donar-te les gràcies.
Ens has donat una cosa que pensàvem que no tindríem mai.
I què és?
Una altra oportunitat...
PER A LA MARE I EL PARE 'L'amor és la gènesi de tot'.
Sigueu realistes, sisplau.
Les pel·lícules han mort, els jocs han mort.
La narrativa? Morta.
Els mitjans representen una resposta neuronal i de condicionament viral.
Què? De què esteu parlant?
Vídeos de gats.
El que ens cal...
és una sèrie de vídeos que direm "Gatrix".
[Subtítols: Pilar Sala & Alfred Sala]