МАТРИЦЯ
ВОСКРЕСІННЯ
МОДУЛЬ 101 ПОШКОДЖЕНО
-Секу, я зайшла. -Капітане.
Ти правий. Світловий люк був вікном.
Серйозні перешкоди.
Дивно. Це якийсь модуль.
Схоже на старий код.
Ще й дуже знайомий.
Вкажіть, де ви. Викличу підмогу.
-Я перевірю. -Багз?
Якщо генерал взнає, що ми шукали...
Я швиденько погляну й назад.
Ви це чули?
Чорт. Наш сигнал відстежили.
Багз, це схоже на пастку.
Багз!
Ані руш! Не ворушитися!
Ми стрілятимемо!
Дуже повільно підніміть руки.
ГОТЕЛЬ «ЦЕНТР МІСТА»
Починається.
Куди це ви?
Лейтенанте, вас попереджали.
З однією дівчинкою ми якось упораємося.
Ви марнуєте час! Мої люди зараз її приведуть.
Ні, лейтенанте,
ваші люди вже мертві.
Секу, чуєш мене?
Збої старого коду.
Відео зникає. Перейди на аудіо.
Багз, це пряме порушення протоколів генерала.
Та знаю, знаю.
Але тут щось коїться.
Щось важливе.
Трясця.
Ми знаємо, що буде далі.
Вона їх усіх покладе.
А тепер подзвонить.
Лінію було відстежено.
-Тоді... -Вона рятуватиметься втечею.
Агенти вже тут?
Я знаю цю історію.
Так усе починалося.
Прокляття.
Тут усе почалося.
Думаєте, цей модуль – петля? Чи бігова доріжка?
Якась певна послідовність, щоб програма робила що?
Я не знаю.
Але дізнаюся.
Добре.
Дежавю, але тут явно все не так.
Нащо робити щось нове зі старим кодом?
Не знаю.
Якщо це нібито Трініті, все має бути не так.
Може, це не те, що ми думаємо.
Багз, ви маєте тікати звідси.
Це майже точно пастка.
Зараза.
Ви продовжуйте.
Як до цього.
А я...
піду собі.
Убити її.
АНДЕРСОН
ДЛЯ ТИХ, ХТО ЛЮБИТЬ ЖЕРТИ ЛАЙНО
Секу!
-Чому врятував мене? -Питатиму я.
Хто ти? Звідки взялася?
Добре.
Мене звати Багз.
Як Багз Банні.
І жучки для підслуховування.
Ти знаєш, що це модуль?
Що таке модуль?
Симуляція, потрібна для еволюції програм.
Ти розумієш, що ти...
цифрова свідомість?
Я знаю, що я таке.
І знаю, що моя робота – знаходити й нищити свідомість,
таку, як ти.
Та все ж...
Ми тут.
Інші агенти не знають про цю кімнату?
Як ти її знайшов?
Ніхто ніколи не був у майстерні ключів,
тому я став шукати.
Що більше шукав, то більше знаходив.
У мене так завжди.
Що?
Здається, я тут бувала.
«МЕТАКОРТЕКС»
Чорт забирай.
Це ж його квартира.
Ти про Томаса Андерсона?
Я скрізь шукав. Його не існує.
Він давно вже не Томас,
але ти можеш знати його за реальним ім'ям.
Нео.
Знаєш.
Добре.
Не віриться, через стільки років.
Більшість людей вважає, що Нео загинув.
Але я знаю, що він живий.
Бо я його бачила.
Де?
Це важко пояснити, але...
Але в ту мить, коли він поглянув на мене...
Я відчула, як щось...
відімкнуло мій розум.
Гаразд.
Зі мною було щось подібне.
Я побачив шаблон...
і він був повсюди.
Ми цього не бачимо, але ми живемо всередині дивних повторних петель.
Часом я бачив це у дзеркалі.
Лише на мить, але саме так, як ти кажеш.
І раптом я зрозумів.
Це не реальний світ.
Я вперше мав справжню мету.
Я знав, хто я...
і що мені треба робити.
Хто ти?
І що тобі треба робити?
Я...
Морфей.
І я маю знайти Нео.
Морфею.
Гаразд. Добре.
Боже мій!
Я маю вивести тебе звідси.
І дізнатися, хто зробив цей модуль.
Ходімо зі мною.
Будь готовим іти. Справді готовим.
Бо як ні, якщо ти вважаєш, що твоє місце тут...
По-твоєму, це вибір?
Коли їх запропонували мені,
я скаржилася на бінарну концепцію світу
і відмовилася ковтати символічне скорочення мого життя.
А жінка з пігулками засміялася, бо я не розуміла суть.
Яку суть?
Що вибір – це ілюзія.
Ти вже знаєш, що мусиш робити.
Правда.
Добре.
Є стара будівля зі світловим люком і сходами.
«Лафаєтт».
Одні з чотирьох дверей ведуть туди.
-Не опирайся. -Що це коїться?
Дихай.
Вихід працює однаково для людей і для програм.
Добре.
-Привіт. -Привіт.
Я ще ніколи не носив інших окулярів.
Тобі пасують. Котрі двері?
-Напевно... -Ясно.
Агенте Вайт.
Агенте Сміт?
Давай!
Секу! Чуєш мене?
Багз! Думав, я вас втратив.
Виведеш нас до вікна?
Багз! Він агент!
Те вікно! Біжи щодуху!
НАДЗВИЧАЙНИЙ ДИЗАЙН ГРИ Т. АНДЕРСОН
«БАЙНЕРІ»
НАГОРОДИ ЗА ГРУ 1999 ГРА РОКУ – «МАТРИЦЯ»
Що за...
ТРИВОГА – ПРОРИВ ПЕРИМЕТРУ
Якого біса?
АНДЕРСОНИ
Щось не так?
Невеликий збій.
Доброго ранку, Боббі. І тобі, чуваче.
Який прекрасний день. Правду я кажу?
Проблеми?
Він щось загубив.
Це старий код «Матриці»?
Невеликий експеримент із модулем.
Для «Байнері»?
СЬОГОДНІ О 16:00 НАРАДА
Треба випити кави.
Кави. Так, терміново! Я куплю.
Не хочу перехвалити,
та зігравши трилогію вперше, я був вражений.
Парадокс між свободою волі й долею.
Ми всі – лише алгоритми, які роблять те, що мають,
чи ми можемо втекти від програми?
Геніально, в контексті програми, до речі.
Я казав, що гра захопила мене повністю?
Так. Я завалив сьомий клас.
Твоя гра мало не зламала мені життя.
-Ти казав. -Але ми тут.
От скажіть, містере Андерсон, це свобода волі
чи доля?
О так.
Ось вона.
Матуся, якій би я вдув.
Не зиркай так. Слухай, пробач.
Я ботанік. Мене виховали машини.
Тобі краще піти.
Ні, прошу. Обіцяю, я буду чемним.
Буду чемним.
Аякже.
Колись говорив із нею?
Давай так.
За все, що ти для мене зробив, давай я зроблю тобі послугу.
Джуде, ні. Стій.
-Перепрошую. -Дякую.
Привіт.
Знаю, це ніби як імпровізація. Я Джуд Галлагер.
Працюю в ігровій компанії «Деус Макіна».
Привіт, Джуде. Я Тіффані.
Тіффані. Треба ж. Я не чекав такого.
-Мама любила Одрі Гепберн. -Джуде.
А це мій хороший друг, Томас Андерсон.
Він знаменитий у наших колах,
вважається найкращим ігровим дизайнером нашого покоління.
Пробачте, що так.
-Джуде... -Поговори з нею.
Привіт, Томасе. Усі звуть мене Тіфф.
Привіт.
Ми не знайомі?
Ми обоє ходимо сюди.
Можна твою булочку?
Хочеш трахнути мою маму чи що?
Брендоне!
Можна відкусити?
Кохана! Що тут у вас? Ми запізнимося.
Це мій чоловік, Чед.
-Дуже приємно. -Вітаю.
Люба, Келлі треба на репетицію.
Так. Вибач.
Ходімо, діти. Ворушіться.
АКТИВИ: МОДУЛЬ 101 НЕ ЗНАЙДЕНО
Що?
МОДУЛЬ 101: ФАЙЛ ВИДАЛЕНИЙ
Вибач. Бос кличе.
«Мільярди людей живуть своїм життям,
ні про що не здогадуючись».
Завжди любив ці слова.
Це ж ти написав, так?
Щоразу, коли я стою тут...
Це ж здуріти просто.
Усе ідеальне, тож, певно, фальшивка.
Правда ж?
Так.
Звісно.
Сідай.
Куриш?
Я думав, ти кинув.
Я вже не вважаю це звичкою.
Тепер це моя слабкість.
Давай я полегшу тобі завдання.
Я знаю, «Байнері» перевищує бюджет.
Мова не про «Байнері», Томе. Бери вище.
Мова про наше майбутнє, складна тема, з огляду на наше минуле.
Ти про що?
Як там твоя терапія?
Добре.
Ще є...
епізоди?
Ні.
Це прекрасно.
Слухай, Томе, ми завжди не дуже ладнали.
Що ти казав про нашу першу зустріч?
Що атмосфера – наче на допиті в ФБР.
Але поглянь на це все.
Це зробили ми.
Разом.
Так.
І що тепер?
Усе змінилося. Ринок насичений.
Ти маєш розуміти, чому наша головна компанія, «Ворнер Бразерс»,
вирішила зняти сіквел до трилогії.
Що?
Сказали, що зроблять це з нами чи без нас.
Я думав, їм не можна.
Їм можна все.
Сказали, що розірвуть контракт, якщо ми не підемо назустріч.
Серйозно?
Я знаю, ти казав, що для тебе історія скінчилася,
але історії – вони такі.
Насправді вони не закінчуються.
Ми розповідаємо ті ж історії, що завжди,
але з іншими іменами, іншими обличчями,
і маю сказати, я навіть схвильований.
Через стільки років повернутися до витоків.
Назад до «Матриці».
Я говорив із відділом маркетингу...
Томе?
Так.
З тобою все добре?
Так.
Що ви відчували в ту мить?
Що я відчував?
Що або в мене знову нервовий зрив,
або я живу в створеній комп'ютером реальності,
що взяла мене в полон...
знову.
Вибір невеликий.
Так.
Може, все не настільки бінарне.
Може, є й інші способи зрозуміти, що сталося.
Так.
Томасе, ви вижили після спроби суїциду
і обдаровані яскравою уявою.
Разом ці факти створили у вашому житті небезпечні вигадки.
Учора ви прийшли на зустріч із бізнес-партнером,
що провокував вас,
вимагаючи створити гру, яку ви клялися не створювати.
Цей напад забрав у вас голос.
Насильство стало тригером, і розум дав відсіч.
Ви зробили з ним те, що він із вами.
Ми говорили про цінність адаптивної люті під час зцілення від травми.
Я не пропоную повторити ваш початковий нервовий зрив...
На мою думку, цей епізод демонструє здоровий захист.
Важливо те, що я пам'ятаю, як важко вам було про таке розповідати.
Це красномовна ознака нашого прогресу.
Потрібен новий рецепт на ліки?
Так.
По-перше, я знаю, що кажу за всіх:
ми страшенно раді й схвильовані,
що працюватимемо над грою, яка
все змінила.
У документах перед вами – наше дослідження фокус-груп.
Усередині пояснення,
у тому числі зв'язок ключових слів із брендом.
Головні два слова – «оригінальність» і «новизна»,
що треба пам'ятати,
починаючи роботу над «Матрицею 4».
Хтозна, скільки ще їх буде.
БУДИЛЬНИК
Що відрізняло «Матрицю»? Вона збивала з пантелику.
Саме так.
Люди хочуть, щоб ми втручались у мозок,
вмикали індикатор «Якого біса» у синапсах.
Що відрізняло «Матрицю»? Вона збивала з пантелику.
Люди хочуть, щоб ми втручались у мозок,
вмикали індикатор «Що, в біса, відбувається?» у синапсах.
Я був не в захваті від першої, як дехто з вас.
Щиро кажучи, у мене нульова терпимість
до всього, де потрібен словник і маркер.
Я люблю великі, гучні й дурні ігри.
Потрібна зброя! Багато зброї.
«Матриця» означає хаос.
-Тупі стрілялки не в моді. -Вона права.
«Матриця» – це розумове порно. Філософія у блискучій
-шкірі, що обтягує. -Так.
Ідеї – це нова сексуальність.
«ЗНАЧНО ЛЕГШЕ ПОХОВАТИ РЕАЛЬНІСТЬ, НІЖ ЗАБУТИ МРІЇ»
«АЛІСА В КРАЇНІ ЧУДЕС» і «В ЗАДЗЕРКАЛЛІ»
-Ясно, що «Матриця» – про... -...трансполітику.
Криптофашизм.
-Це метафора... -...капіталістичної експлуатації.
Це не може бути ще одна перезйомка, повторення, пережовування...
Чому ж? Перезйомки продаються.
Ми не в тій кролячій норі, і глибоко.
Скажи кому завгодно «Матриця»...
Скажеш «Матриця»...
Матриця...
...і ось що вони бачать.
Дозвольте визначити мету одним словом.
Булет-тайм!
Це два слова.
Потрібен новий «булет-тайм».
Треба знову зробити революцію в іграх.
Знову зробити революцію в іграх!
Добрий день, Тіфф.
Як зазвичай?
Знаєш що, Скросе? Я ризикну.
Сьогодні замовлю кортадо.
Не соромся бути інакшою.
Можна заплатити за тебе?
О, привіт.
Привіт.
Пам'ятаю, я хотіла мати сім'ю,
але, може, тому, що жінки мають цього хотіти?
Як взнати, чи ти хочеш сама,
чи тебе так запрограмувало твоє виховання?
Я плачу своєму аналітику великі гроші, щоб він відповідав на такі питання.
Розумно.
Мені треба більше терапії, але чесно, я надто стомилася.
Діти знесилюють, розумієш?
Ні. У мене ніколи не було дітей.
Точно, я ж це знала.
Вибач. Я тебе гуглила.
І як воно – бути відомим дизайнером ігор?
Мабуть, круто.
Я постійно працюю.
Часом це круто.
Та переважно...
Не знаю.
Але ти створив «Матрицю». Навіть я про неї чула.
Так. Ми не давали нудьгувати багатьом дітям.
Це було того варте?
Можна попитати про твою гру?
Звісно.
Ти списав головного героя з себе?
У ньому є багато від мене.
Може, забагато.
Можна ще дещо спитати?
Прошу.
У твоїй грі є жінка.
Трініті.
Це теж дивний збіг, правда?
Боже, так.
Вона мені подобається.
Трініті мені подобається.
І в неї крутий мотоцикл.
Ще один збіг. Обожнюю мотоцикли.
Ми з моїм другом Кушем їх збирали.
Правда?
У тебе є психоаналітик, у мене – мотоцикл.
Я дивилася кадри з твоєї гри. На Трініті.
Я показала Чеду одну сцену й спитала: «Ну як тобі?»
Він не зрозумів, доки я не сказала:
«Хіба вона не схожа на мене?»
І знаєш, що він зробив?
Засміявся.
І я теж засміялася, ніби це жарт.
Хіба ж ні, правда?
Я так розсердилася.
Я зненавиділа себе за той сміх.
І так хотіла заїхати йому ногою.
Не надто сильно. Але достатньо, щоб зламати йому щелепу.
А зараз ти, певно, вже шкодуєш, що сів біля мене.
Це найкраще, що я робив за довгий час.
Мушу відповісти.
Вітаю, це Тіфф.
Боже, ні.
Я зараз приїду.
Мій найменший запхав у носа кубик Лего.
Мушу бігти.
Сподіваюся, ми ще побачимося.
Надійшло повідомлення про аварію.
Спокійно пройдіть до найближчого виходу й негайно вийдіть із будівлі.
Що відбувається?
Певно, якийсь шмаркач розважається.
-Якому не сподобалося оновлення. -Або він козел.
Проходьте до виходів. Будівлю евакуюють.
НЕВІДОМИЙ: НОВЕ ПОВІДОМЛЕННЯ
Вітаю, Нео
Якщо хочеш відповідей на свої питання, іди до дверей у кінці коридору.
Іди зараз!
Хто це?
Ти знаєш, хто.
Сер, сюди.
ДЕУС МАКІНА
Джуде?
Джуде!
Нарешті.
Не знав, чи повторювати, але втриматися було важко.
Що?
Морфей Уно. Поява біля вікна.
Блискавка, грім і театр.
Нарешті.
Через багато років я виходжу з туалетної кабінки.
Трагедія чи фарс?
Я тебе знаю.
Не щодня зустрічаєшся зі своїм творцем.
Цього не може бути.
Ще й як може.
Ти не можеш бути персонажем, якого я написав.
На 100% справжній.
Як?
Це всі потрібні тобі пояснення.
Ні.
Оце вже ні.
Як це «ні»?
Ти цього хотів і зробив. Це була твоя ідея.
Це був тест. Експеримент.
Експеримент?
Ти вставив мене в крихітний модуль
і лишив битися головою об стіну, доки я мало не здурів, шукаючи тебе,
і це був експеримент.
-Вихід зникає. -Він не випив пігулку.
Що? Часу немає.
Та знаю. У нього зрив.
Він знає, як було важко хакнути дзеркало?
Ще відчинено.
Це... Це не може відбуватися насправді.
Бачу мішень. Він наш.
Це не насправді.
Це все в моїй уяві.
Гей, ти! Стояти!
Це не насправді.
Завмри! Ані руш!
Нео!
Боже мій!
Нео!
Містере Андерсон!
Ні!
Не може бути.
Я сумував за вами.
Це все в моїй уяві.
Це в моїй уяві.
Ви чуєте мене, Томасе?
Ідіть на мій голос.
Відчуйте кінчики пальців. До чого вони торкаються?
Дзвіночок.
Ви чуєте дзвіночок?
Ви пам'ятаєте, що сталося? Як ви сюди потрапили?
ДЕЖАВЮ
Ви, мабуть, ішли пішки.
Я почув Дежавю знадвору, відчинив двері, а там ви.
Ви можете про це говорити?
Коли ми починали роботу,
ви втратили здатність відрізняти реальність від вигадок.
Ви прийшли після спроби зістрибнути з будівлі.
І сказали, що хотіли полетіти геть.
Відтоді ми досягли значного прогресу,
але зараз, схоже, вас щось зачепило.
Розкажете, як це почалося?
Він надіслав мені СМС.
Хто?
Морфей.
То він повернувся.
Насправді це був не він.
Це була програма, яку я написав для модуля.
І цей «модуль», Морфей,
прийшов, щоб витягти вас із віртуальної реальності під назвою «Матриця».
Я збожеволів?
Ми не вживаємо це слово.
А яке слово мені вживати?
Яке слово пояснює, що зі мною відбувається?
Можна поглянути на ті СМС?
Їх видалили.
Якби ми сіли в мою машину й поїхали у ваш офіс,
що, по-вашому, ми б там знайшли?
Нічого.
Бо ніякого нападу не було.
Нікого не вбили.
Ніхто не слав СМС.
Мій розум усе це вигадав.
Так я маю сказати?
Це те, у що ви вірите?
Це здавалося реальним.
Звісно.
Вашою найбільшою амбіцією було створити гру, яка не відрізняється від реальності.
Для цього
ви перетворили елементи свого життя на розповідь.
Ваша сублімована лють на бізнес-партнера
зробила з нього вашого ворога.
Заміжня жінка на ім'я Тіффані стала «Трініті» з приреченого роману.
Навіть ваша нелюбов до мого кота проникла у вашу «Матрицю».
Тут нема нічого поганого.
Так роблять митці.
Проблеми починаються, коли фантазії стають небезпечними для нас чи інших людей.
Ми не хочемо, щоб хтось постраждав,
правда, Томасе?
Привіт, Томасе. Усі звуть мене Тіфф.
-Хто ти? -Мене звати Трініті.
Ніхто не скаже тобі, що ти закоханий. Ти просто знаєш це.
Відчуваєш це шкірою.
Відчуваєш це?
Я не зможу піти.
Відволікайся від усього, Нео.
Звільни свій розум.
ДЖУД
Ніби не дуже важко.
«Звільнити свій розум». Чорт.
Гаразд.
Звільнити свій розум.
Я полечу
або впаду.
Хто ти, в біса, така?
Ти мене не згадаєш,
але колись давно ти змінив моє життя,
коли зістрибнув з іншого даху.
Тоді я була як усі батарейки, вдавала своє життя,
доки не підняла очі й не побачила тебе.
То був інший ти, але я побачила
тебе справжнього
за секунду до того,
як ти стрибнув.
Ти так і не впав.
Це ти хакнула мій модуль?
Я.
Зараз прийде Джуд.
Він тобі не друг. Він програма, якою тебе контролюють.
Він іде сюди і веде з собою агентів.
Джуд.
Брате, я весь вечір тобі дзвоню. У нас велика проблема.
Ти сам?
Сексуальне питання, чуваче.
Вони не схожі на типових агентів.
Тепер у них є боти у вигляді людей, вони скрізь,
і ніколи не знаєш, кому вірити.
Чому я маю вірити тобі?
Бо якщо вони відчинять ті двері, хакерство не допоможе.
Мене спіймають і вб'ють,
а тебе повернуть на бігову доріжку, зроблену для тебе,
як востаннє, коли ти хотів стрибнути на волю.
Я знаю, чому ти залишив модуль відкритим.
Тобі потрібен ще хтось, щоб звільнити Морфея.
Завдяки йому ми дісталися до тебе.
Я знаю це так само, як знала, що одного дня знайду тебе.
І коли знайду, ти будеш готовим до цього.
Якщо хочеш взнати правду,
мусиш іти за мною.
Добре.
Де це ми?
У Токіо.
Завдяки рухомому порталу нас важче вистежити.
-Сек найкращий. -Портал чистий.
Тіней не бачу.
Я цього не пам'ятаю.
Нам і до телефонних будок вже не треба бігати.
Двері справа від вас.
Розум і оточення, так?
О ні.
Справа в розумі
й оточенні.
Коли наш перший контакт провалився, ми подумали, що елементи твого минулого
допоможуть тобі осягнути сьогодення.
Ніщо не вгамовує тривогу так,
як краплина ностальгії.
Це кадри з твоєї гри.
Час завжди проти нас
і так далі, й тому подібне.
Нікому не можна пояснити, що таке Матриця, бла-бла-бла.
Щоб повірити, треба побачити.
Час літати.
Стій.
Якщо це насправді,
якщо я не збожеволів, це означає,
що таке дійсно було?
Але в такому разі...
ми загинули.
Як бачиш, ні.
Чому машини зберегли тобі життя
і нащо вони так старанно тебе ховали –
цього ми не знаємо.
Ховали мене?
Я був у компанії, що розробила гру під назвою «Матриця».
Не схоже, щоб вони хотіли щось сховати.
Ми роками стежили за тією компанією. Перевіряли всіх Томасів Андерсонів.
Але не розуміли, що вони могли змінити твій віртуальний образ.
Капсули генерують твій віртуальний образ через систему відгуку Подоба.
Таким ти бачиш себе.
Але вони змогли змінити твій образ на повторах.
Ось яким тебе бачать усі інші.
Двадцять років?
Чому ви знайшли мене аж через 20 років?
На це пішло значно довше.
Відколи ви з Трініті літали в Місто машин, минуло понад 60 років.
Що?
Ми багато чого не знаємо.
Наприклад, чому ти майже не постарів чи скільки разів міняли твій образ.
Та з того, що ми знаємо,
схоже, ніхто не знаходив тебе, бо ти цього не хотів.
-Це неправда. -Може, й так.
Може, чутки про твоє зникнення безпідставні,
бо ти з самого початку працював із машинами.
Морфею, годі.
Я тільки кажу, що для тебе зараз настав час
показати нам, що справжнє.
Якщо хочеш повернутися до свого життя,
випий цю пігулку.
Але якщо ти на своєму місці,
то можеш повертатися до цього.
Щодня.
Знову і знову, вічно.
Чорт.
Петля має бути надійна.
Сібебе потрібен пін вежі.
Я отримав сигнал. Слабкий.
Він явно поза мережею.
Капітане. Я бачу багато дивного.
-Що? -Якийсь трансплантат.
Томасе?
Боже.
О ні.
-У нас гості. -Як вони нас знайшли?
Томасе, це все не насправді.
У вас зараз серйозний психотичний епізод.
-Лексі? -Майже все.
Томасе?
Томасе, прошу. Це не гра.
Помацайте мою руку.
Ось що реальне.
Залишайтеся зі мною.
Ні.
Залишайтеся зі мною.
Нео!
Морфею!
Пішли, хутко!
-Активуються боти. -Їх цілий рій.
Давай!
Я створив портал у туалеті. Швидше!
Так.
Давайте!
Секу, куди?
-У те дзеркало. -Що?
Ми не проліземо.
Доведеться, іншого виходу з потягу нема.
Я знаю.
Думай про перспективу. Що ти ближче, то все більше.
Гаразд, давай.
Залазь.
Трініті.
Ні!
З поверненням у реальний світ.
Трініті.
Як справи, док?
Системи життєзабезпечення працюють,
але загалом все погано.
-Ми його втрачаємо. -Перезавантаження його шокує.
Зробіть це.
Я це пам'ятаю.
Мережа.
Між усім
і нічим.
Вітаю вдома.
Я тут відпочивав у мережі корабля,
дізнавався все про тебе.
І про себе.
Обережно. Це переформатує тобі психіку.
ПІЗНАЙ СЕБЕ
Чи спогади, перетворені на вигадку, менш реальні?
Реальність, заснована на пам'яті, – це лише вигадка?
Щодо моєї ролі в цьому всьому, можу здогадуватися,
що ти написав мене як алгоритмічне відображення двох сил,
які допомогли тобі стати собою,
Морфея й агента Сміта.
Поєднання контрпрограмування, яке було...
Скажімо так: серйозно доводило до дурки.
Але це спрацювало, бо ми тут.
Тепер погана новина.
Твій мозок підсів на речовину,
якою насильно годувала тебе Матриця, роками.
Дуже підсів.
У тебе сильна абстиненція.
Докботи дають тобі мало шансів вижити.
Але вони не знають тебе так, як я.
Я точно знаю, що тобі треба.
Та ти знущаєшся.
Це не жарт.
Можливо, це перший день твого нового життя.
Але якщо воно тобі потрібне...
маєш за нього битися.
Ні. Більше я не битимуся.
Невже?
Що він, у біса, робить?
А, так. Тебе добре навчили.
Змусили повірити, що їхній світ – усе, чого ти вартий.
Але частина тебе знала, що то брехня.
Частина тебе пам'ятала, що реальне.
Ти мене не знаєш.
Ні?
Я знаю тебе, бо знаю єдине, що досі для тебе важливе.
Я знаю, що тому ти тут, тому досі б'єшся
і тому ніколи не здасися.
Ну ж бо, Нео!
Час настав.
Це твій останній шанс.
Бийся за своє життя, якщо хочеш ще побачити Трініті.
Давай, Нео! Бийся за неї!
Трясця.
Бийся за неї!
-Привіт. -Привіт.
Можна я...
Як почуваєшся?
Якщо ця розетка реальна,
це означає, що вони взяли моє життя
і зробили з нього відеогру.
Як я почуваюся?
Я не знаю.
Не знаю навіть, як взнати.
У тому й річ, так?
Якщо ми не знаємо, що реальне,
то не можемо опиратися.
Вони взяли твою історію,
те, що стільки означало
для таких, як я,
і перетворили її на щось тривіальне.
Матриця завжди так робить.
Перетворює на зброю кожну ідею.
Кожну мрію.
Усе, що для нас важливе.
Де є краща могила для правди, ніж у чомусь звичайному, типу відеогри?
Говориш, як Провидиця.
Я стільки про неї чула.
Її не стало ще до мого звільнення.
Не стало?
Після завантаження цієї нової версії Матриці
була зачистка.
Вони обіцяли мир, а самі влаштували зачистку.
Ні.
Ні, мир був.
Завдяки тобі. І він усе змінив.
Не схоже, щоб щось змінилося.
Матриця та сама чи навіть гірша.
А я повернувся до того, з чого починав.
Схоже, все, що я робив,
усе, що робили ми...
Ніщо не мало значення.
Усе мало значення.
Я тобі покажу.
«МНЕМОСІНА» ЗРОБЛЕНО В ЄС, 2274 РІК
Це мій екіпаж.
Наш оператор, Сек.
Секвоя. Але всі звуть мене Секом.
Дуже приємно.
Тато любив червоне дерево.
Коли він утік із Матриці і взнав, що їх уже не існує,
це мало його не вбило.
На щастя, він зустрів маму,
і ось я тут.
Це Лексі, Берг і Елстер.
Привіт.
Ти знав мого діда, капітана Роланда.
Роланд був твоїм дідом?
Він завжди жартував, що не вірив у тебе.
Та сам на сам казав, що ти вдруге звільнив його розум.
Не хочу здатися надто фанатичним, але для мене це важлива мить.
Берг – наш місцевий Неолог.
Хто-хто?
Є багато людей, як я, трохи схиблених на твоєму житті.
Я б ніколи не впізнала твій модуль, якби не він.
Коли матимеш настрій, у мене до тебе мільйон запитань.
І в мене. Починаючи з оцих.
Усе гаразд.
Ходімо познайомишся.
Це Сібебе.
Це Октакліз.
Це Люмін-вісім.
Машини тепер на нашому боці?
Синтелекти. Ця назва подобається їм більше за «машини».
Твій контакт із Містом синтелектів дуже вплинув на їхній світ.
Ось що я мала на увазі.
Ти змінив те, у зміну чого ніхто не вірив.
Означення «нашого боку».
Сібебе й Октакліз ризикували життям, щоб тебе витягти.
Дякую.
Але навіщо?
Не всі прагнуть контролювати.
Як не всі хочуть бути вільними.
Що це?
Екзоморфоно-частковий кодекс. Він новий.
Дає програмам доступ до цього світу.
У певних межах.
Межі – це царство обмежених.
Морфею.
-Дякую. -Це була честь для мене.
Ого.
Як це працює?
Парамагнітне коливання.
Якщо хочеш, завантажу інструкції до кодексу.
-Давай. -Колись завантаження було цікавим.
Зараз лише інструкції й діагностика.
Можна в них щось спитати?
Коли ви мене відключили, там була ще одна капсула?
Так. Ми проаналізували дані.
Можливо, це Трініті.
Це вона.
Я так і думала, що в нас буде ця розмова.
Слухай, твоє звільнення було нетиповим.
Ти був у дивній вежі, до якої Сібебе не мала доступу, тепер вона в бігах.
Ми витратили наш єдиний шанс на тебе.
Навіть якщо це Трініті, і вона хоче на волю,
ми не уявляємо, як це зробити.
Поки що.
Ніхто не вірив, що ми його знайдемо,
але ми знайшли.
Гаразд.
Ми не знаємо, як її витягти. Поки що.
Капітане, наближаємося до пункту пропуску.
Ми на місці.
У Сіоні?
Сідай.
Це Ханно. Найкращий пілот нашого флоту.
Багато синтелектів заслужили цей титул до мене.
«Мнемосіно», можете сідати. Вітаємо вдома.
Дякую, диспетчере.
Ми зараз розіб'ємося.
Генерал зрозуміла, що ми ніколи не здолаємо Мисливців, тому
ми стали краще від них ховатися.
Вітаємо на Айо.
Айо.
Ух ти. На вигляд справжнє.
Біо-небо.
Працює як лампи в теплицях.
Усе значно складніше.
Воно витягає рідину з кори, зволожуючи повітря.
Воно урівноважує атмосферу і наші серотонінові цикли.
Плюс
воно дуже гарне.
На противагу он тому.
Отже, генерал вислала привітальну групу.
Прокляття.
Це дійсно ти.
Наобі?
Ще кілька зморшок і трохи менше зубів,
але досить мудра, щоб знати: я нічого не знаю.
Я вже точно цього не передбачала.
Як і я.
Я ж казала, що він живий.
Капітане, ви з екіпажем під домашнім арештом.
Генерале, дозвольте пояснити.
Протоколи існують для захисту всіх.
Вибачте. Я побачила шанс і боялася, що ми його втратимо.
Але генерале, люди так довго цього чекали.
Ми знайшли Обраного.
Я не вірю в Обраного.
Ніколи не вірила.
Ні?
Я теж.
Але був час, коли ви довірили мені свій корабель,
попри накази Ради.
Тоді світ був іншим.
Ми були іншими.
Рушайте в гавань.
Відмийте «Мнемосіну».
Передайте свої коди доступу.
Вас звільнено, капітане.
Нам треба поговорити.
Коли я вперше почула,
що це справді можеш бути ти,
я не знала, що відчуватиму в цю мить.
Я рада тебе бачити.
Я теж радий вас бачити.
Це вже зовсім не самогон Дозера.
Так.
Багато чого змінилося.
Можливо, крім тебе.
Пам'ятаєш це?
Дуже легко забути, скільки шуму Матриця заливає тобі у вуха,
доки не відключишся.
Так.
Є ще дещо, що так само шумить.
Воно заповнює собою все,
точно як Матриця.
Війна.
Я стояла біля барикади храму.
Дивилася на армію Мисливців,
чекаючи, доки вони вб'ють кожного з нас.
Але тоді вони пішли звідти.
Вони сказали, що ти нас врятував.
Я не повірила.
Мені щоночі снилися сирени атаки.
Але тоді
я прокидалася в цій
тиші.
Зараз мені соромно.
За мій песимізм, за те, як довго я не вірила,
що світ без війни можливий.
Це ти подарував його мені.
Ти подарував його нам усім.
І цей дар продовжує приносити користь.
Допоможи мені встати.
Давай пройдемося.
Прекрасно.
Це Фрея, головний ботанік.
А це Квіліон, наш головний цифролог.
Думаю, нашого гостя не треба представляти.
Нема нічого швидшого за швидкість світла,
крім чуток.
Вітаю в саду, Нео.
Полуниця?
Використавши цифровий код із Матриці, ми ретро-конвертували її в ДНК.
І вона тут росте?
Доповнити геном для фотосинтезу біо-небом важко, але...
Ми на півдорозі.
Давай. Скуштуй.
Ми пишаємося нашою лохиною.
Пам'ятаєш, яке лайно ми колись їли?
Ті помиї були на смак, як іржа.
Сіон ніколи б не виростив щось таке.
Чому?
Бо нам потрібні були синтелекти
і цифровий інтелект, як він.
Сіон застряг у минулому. Застряг у війні.
У власній Матриці.
Вони вірили: або ми, або вони.
Це місто збудували ми
і вони.
Що сталося з Сіоном?
Я чекала від тебе цього питання.
Усі проблеми почалися в Містах машин.
Електростанції не могли виробити достатньо енергії.
Ніщо не породжує насильство так, як дефіцит.
Уперше
ми побачили машини, що воюють між собою.
Ми почули від Провидиці про появу нової енергії.
То був останній наш зв'язок із нею.
Морфей.
Після облоги його одноголосно обрали
керівником Ради.
Він був у захваті.
Але чутки, що ширилися про цю нову енергію,
він ігнорував.
Він був упевненим: твій вчинок не можна відкотити назад.
Усі ці люди ніколи не переставали вірити в дива,
вірити в тебе.
Пробач.
Звідки я міг знати, що таке станеться?
Тоді ми не розуміли всього.
Як і зараз.
Я прибув не для того, щоб створювати проблеми, Наобі,
але мені потрібна ваша допомога.
Трініті жива.
Тоді виникає ще одне питання.
Навіщо вони тримають її в живих?
У мене нема відповіді.
Але якщо в мене є шанс її звільнити,
я мушу спробувати.
Навіть якщо для цього треба наразити на ризик усіх містян?
Вибач, Нео.
Я не дозволю, щоб Айо спіткала доля Сіону.
Сподіваюся, ти пробачиш стару, що просить тебе піти з Шепердом,
доки ми не зрозуміємо, що відбувається.
Ви ув'язните мене, хоча я щойно звільнився?
Знаю, це здається несправедливим,
але старіння теж несправедливе.
Проте ти не чуєш моїх скарг.
Мені шкода.
Я ще ніколи не зустрічав легенду.
Нео.
Шеперд.
Здуріти. Ти справжній.
«Справжній».
Знову це слово.
Люди часто згадують давні часи.
Тебе, того вірусного агента.
Облогу Сіону.
Тоді все було простіше.
Люди хотіли бути вільними.
Тепер усе інакше.
Часом здається, що люди махнули рукою.
Ніби Матриця перемогла.
Ти будеш тут.
І я мушу спитати одну річ.
Це правда, що ти вмів літати?
Круто.
Морфею.
Генерал заперла тебе у вежі Рапунцель.
Є й плюси: гарні краєвиди.
Що сталося з Багз та іншими?
Вони мали б драїти «Мнемосіну» зубними щітками.
«Мали б?»
Я міг би сказати, що вони
чекають, що ти вибереш: чи покірно сидіти в тюрмі,
чи втекти звідси на пошуки Трініті.
Але це не вибір.
Генерале, що нам робити?
У Багз такий же незалежний розум, як і того дня, коли ти її звільнила.
Це не незалежний розум.
А заколот.
Облиш, Бі.
Я знаю, як ти не хотіла його замикати.
Як знаю й те, що частина тебе
відчула полегшення, що він утік.
Ми так старалися убезпечити Айо.
Це мене лякає.
Це вона.
На мосту.
Бачу її.
Вражає, як працює Подоба.
Можна побачити проблиски її справжньої, але
загалом вона зчитується...
З точки зору коду вона – чисто синя пігулка.
Це важке питання, Нео, але його треба поставити.
Що, як вона щаслива там?
Як зчитувався я?
Точнісінько як вона.
Доправ нас на висоту передачі сигналу.
Дякую, що допомагаєте.
Більшість із нас тут завдяки тобі.
І наш єдиний шанс загладити провину перед генералом –
зробити так, щоб тобі пощастило.
Що, як я вже не зможу бути тим, ким був?
Тоді нам усім гаплик.
Дві хвилини.
Дві хвилини до передачі.
Я закинув вас через номер готелю.
Має бути безпечно.
Портал відкрито.
Найближче місце – склад біля її гаража.
У всій зоні повно ботів.
Ходімо.
І як він тобі?
Спершу я непокоївся, бо він значно старіший.
Та борода, волосся...
-Мені підходить. -Ти ідіот.
Я про його «обраність».
Усі, хто літали з ним, загинули.
А, так. Він уб'є нас усіх, однозначно.
Передбачуваний, як завжди.
Сміт.
Сміт? Той самий Сміт?
Здуріти можна.
Є стільки теорій про них двох,
і от вони стоять перед нами.
Такий дивний код!
Він нібито агент, але ж ні.
Звертаюся до здорового глузду.
Як ти нас знайшов?
Ти ніколи не цінував наші стосунки.
Не так, як Аналітик.
-Як хто? -Мій лікар.
Він використав зв'язок між нами й перетворив його на ланцюг.
Варто це побачити, і стає очевидно.
Але оновлення зміненого коду мене вразило.
Я й досі не знаю, як він це зробив.
Ти як ботанік, що лисіє.
Комедія.
А я
ще ідеальніший.
Може, занадто проникливі сині очі.
Як вважаєш?
Чого ти хочеш, Сміте?
У мене такі мрії, Томе.
Великі мрії.
Переважно це дуже криваві фантазії про помсту,
але щоб я міг здійснити свої мрії, треба відрадити тебе від твоїх.
Схоже на конфлікт.
Неминучий?
Необов'язково.
Тобі лише треба не лізти в Матрицю, а з добрим лікарем я розберуся.
Залиш його собі. Я тут по Трініті.
У цьому й проблема, Томе.
Він знав, що ти прийдеш, як і я.
Повір мені.
Ти не готовий до нього.
Капітане, зчитую портали з нижчих частот.
Його повідця в мене на шиї вже не буде.
Я знайшов твоїх давніх знайомих.
Багз!
-Вигнанці. -Я думав, їх усіх зачистили.
Ти?
Це справді ти!
Через стільки років. Очам не вірю.
Боже мій.
Ти вкрав моє життя!
Мерв хоче сказати, що їхня ситуація трохи схожа на мою.
Щоб вони повернули свої життя, ти маєш померти.
Убийте його!
Ти знищив
абсолютно все, падлюка ти така!
У нас була вишуканість.
У нас був стиль!
Ми розмовляли!
А не оце...
Мистецтво, фільми, книги – усе було кращим!
Оригінальність мала значення!
А ти дав нам відстійний Фейс-Цукер-бук
і Сядь-флікс-клімато-Вікі-лайно!
Я й досі знаю кунг-фу.
Нео!
Як у давні часи.
Нео.
Я думав про нас, Томе.
Про бінарність, яка є суттю всього.
Одиниці й нулі.
Світло й темрява.
Вибір і його відсутність.
Андерсон і Сміт.
Ти щось загубив, Томе.
Ти вже не той, що колись.
Це правда.
Непогано.
Дякую.
Давай, Нео.
Капітане. Ви в нормі?
Так. Де Нео?
Сміт його вбиває.
Де?
Мені це неприємно, Томе.
Зрештою, саме ти звільнив мене
знову.
Тому ти як ніхто розумієш, чому я не повернуся.
Треба було послухати мене.
Тепер ти більше ніколи її не побачиш.
Що це було?
Це був Нео.
Його сила росте.
Ти в нормі?
Так.
-На це буде відповідь. -Маю купу виходів.
Це ще не кінець!
Наш окремий фільм, франшиза сіквелу!
Нам пора.
Я не можу.
Я мушу з нею поговорити.
Нео, ті вигнанці були старші за тебе, і ми насилу їх здолали.
Ти справді хочеш зробити це зараз?
Я маю на увазі...
ти кепсько виглядаєш.
Боже мій. Що? Що сталося?
Нещасний випадок.
Куше! Дзвони лікарю.
Усе гаразд.
У мене обмаль часу.
Я не знала, чи побачу тебе ще.
Після нашої розмови я зрозумів,
що моє життя – не життя.
У якусь мить я перестав шукати щось справжнє.
Чекай.
Щось сталося.
Я шукала тебе в кав'ярні.
Уже почала думати, чи я тебе не вигадала.
А вчора мені наснився сон.
У тому сні ти був оточений поліцією,
а тоді вони стали нас переслідувати.
Нас?
Ти був зі мною, на моєму мотоциклі.
Як усе скінчилося?
Погано.
Мені снилися сни, які не були снами.
Ти про пророчі сни?
Нарешті можна поговорити як дорослі люди.
Я ненавиджу брехати. Чесно. Це мене виснажує.
Ми з Тіфф чекали тебе
цілу вічність.
Дежавю, так?
Не вийде. Ти не здолаєш час.
Ця перемотка відбувається швидше, ніж ти моргаєш.
Ти підказав мені ідею.
Дозволь підсумувати нашу мету одним словом.
«Булет-тайм».
Знаю. Це навіть іронічно –
контролювати тебе силою, яка тебе сформувала.
Я так уважно за тобою стежив,
але ти все ж вислизнув.
Розумний хлопчик, скористався модулем.
Клич мене оптимістом, але це все на краще.
Цього разу шкіра виглядає непогано.
Знаю, тобі буде важко чути певні речі
після всього, що ти пережив.
Стільки болю й страждань,
щоб дізнатися, що кінець світу не настає з твоєю смертю.
Сюрприз.
Я був присутнім, коли ти вмер.
Я сказав собі: «Ось аномалія з аномалій».
Яка надзвичайна можливість.
Спершу я мав переконати Головних дати мені відбудувати вас двох.
Чому її? Я до цього дійду. Не бійся, вона мене не чує.
Воскресити вас обох коштувало шалених грошей.
Як відремонтувати дім.
Тільки вдвічі довше й удвічі дорожче.
Я думав, ти зрадієш, що знову живий.
Як я помилявся.
Ти знав, що надія й відчай майже однакові за кодом?
Ми роками працювали,
щоб активувати твій вихідний код.
Я вже хотів було махнути рукою, коли мене осяяло...
Трініті.
...справа завжди була не лише в тобі.
Сам по собі жоден із вас не має особливої цінності.
Як кислоти й луги, ви небезпечні, якщо вас поєднати.
У кожній симуляції, де ви були разом...
Скажімо так: ставалося щось погане.
Нео!
Проте якщо я міг тримати вас близько одне від одного,
але не надто близько,
з'ясувалося неймовірне.
Мій попередник любив точність.
Його Матриця складалася з непотрібних фактів і рівнянь.
Він ненавидів людський розум.
Тому не спромігся зрозуміти, що вам чхати на факти.
Головне – вигадки.
Єдиний світ, який має значення, – той, що тут.
А ви, люди, вірите в найдикішу дурню.
Чому?
Що підтверджує ваші вигадки, робить їх реальними?
Почуття.
Дозволь.
Куш – один із моїх помічників.
Вони повсюди.
Так дістало клонувати агентів через одну батарейку.
Значно ефективніше просто заповнити ними населення.
І бонус: рої – відпадно круті.
Шикарно зроблено.
Ніколи не замислювався, чому в тебе кошмари?
Чому тебе мучить твій власний мозок?
Насправді це ми так оптимізуємо твою роботу.
Працює ось так.
О ні! Ти можеш зупинити цю кулю?
Якби ж ти міг рухатися швидше.
Ось тобі факт про почуття.
Їх значно легше контролювати, ніж факти.
Виявляється, в моїй Матриці
що гірше ми до тебе ставимося, що більше маніпулюємо тобою,
то більше енергії ти виробляєш.
Здуріти можна.
На цій роботі я щороку б'ю рекорди продуктивності.
А знаєш, що найкраще? Нульовий опір.
Люди сидять у своїх капсулах,
і при цьому раді, як свині у багнюці.
А ключ до цього всього?
Ти.
І вона.
Мовчки прагнете того, чого не маєте, і боїтеся втратити те, що маєте.
Для 99,9% вашої раси це визначення реальності.
Бажання і страх, малята.
Просто дай людям те, що вони хочуть, правда?
Вона – єдиний дім, який у тебе є, Томасе.
Повертайся додому, доки не сталося щось жахливе.
-Багз! -Я його чую.
-Трініті! -Не називай мене так.
Пробач.
Мені треба йти.
Але я повернуся.
Нео! Нам пора.
-Мисливці? -Гірше.
Генерал наказала мені доглядати за кораблем.
І ти за нами стежив?
Перевір сканери дальньої дії.
Цю ділянку прочісують спрути.
Він правий.
Залишишся тут – загинеш, повернешся – підеш під трибунал.
По-твоєму, це вибір?
Шеперд мав лишити вас спрутам.
Я надто стара, щоб відсиджувати якийсь нудний суд.
Наобі, не звинувачуйте Багз.
Закрий рота.
І звертайся до мене «генерал».
І не забирай у мого екс-капітана свободу вибору,
якою вона скористалася з притаманною їй короткозорою дурістю.
Короткозорою?
Вас більше цікавить вирощування фруктів, аніж звільнення розуму.
Ми більше не будемо про це сперечатися.
Це не суперечка. А факт.
Ви махнули на людей рукою.
Я скажу тобі, на що я махну рукою –
на тебе!
Шеперде, забери її з-перед очей!
Генерале...
Опустити зброю!
Куджаку – друг.
Привіт, друже.
Гаразд.
Він?
Генерале.
Дякую, що зустрілися зі мною.
Я подумала, якщо хтось і зможе з'ясувати, що це діється,
це будеш ти.
Вітаю, Нео.
Я тебе знаю.
Я намагалася за тобою стежити.
Навіщо?
Ми познайомилися дуже давно.
Доброго ранку.
Саті.
Мій батько знав, що ми ще зустрінемося,
хоча волів би, щоб за кращих обставин.
Він не хотів, щоб з тобою це сталося,
і шкодував про це найбільше.
Я не розумію.
Мій батько був головним інженером «Аномалеуму».
Чого?
Мій батько розробив капсули воскресіння,
у яких ув'язнили Нео й Трініті.
Даруй.
Ти знала, що з ним сталося?
Ти знала, що і він, і Трініті живі,
і не сказала мені?
Були часи, коли я сумнівалася у своєму рішенні, Наобі.
Але ви були потрібні Айо.
Це місто мало бути збудоване для ваших людей і для моїх.
Якби я розказала вам усе,
ви б постали перед дуже важким вибором.
Друзі мої,
дозвольте мені самій приймати рішення.
Якщо це було помилкою,
я щиро прошу мені пробачити.
Чому ти зараз тут?
Втеча Нео дестабілізувала Матрицю.
Зараз «Аномалеум» живиться енергією від самої Трініті.
Спрацював запобіжник, щоб відкотити Матрицю до попередньої версії.
Але Аналітик відклав перезавантаження.
Він переконав владу, що скоро ти повернешся добровільно.
І з якого б це дива?
Бо якщо я не повернуся, він уб'є Трініті.
Якби в тебе був вибір: повернутися у капсулу
чи знову пережити смерть Трініті,
що б ти обрав, Нео?
Я повернуся.
Аналітик добре тебе знає,
але це знання зробило його необережним.
Після твоєї втечі він мав би змиритися з програшем і зачистити Трініті.
Але тоді б не виникло надзвичайного шансу,
який у нас зараз є.
Кілька годин тому
ніхто не міг би переконати мене,
що я стоятиму тут, намагаючись пояснити
настільки божевільну місію, як ця.
Що ти робиш?
-Зголошуюся добровольцем. -Ні.
Ти єдиний капітан, якому я наказую йти.
Уже можете не наказувати, генерале, бо я йду добровольцем.
Мені потрібні ще двоє.
Геть подуріли?
Ви навіть не знаєте, про що мова.
Генерале, ми знаємо вас.
Якщо ви кажете, що це важливо, жоден із нас не схоче залишитися тут.
Дякую.
Бийтеся відважно, і удачі вам.
Трініті тримають в «Аномалеумі», це вежа для передач.
Переходи, якими втік Нео, перекриті,
і вежу патрулює хмара Мисливців.
Тому головне – бути непоміченими.
Якщо не ввімкнеться тривога,
перша частина місії має бути найлегшою.
Ви про перехід Полів ембріонів, перетин всієї електростанції
і підйом на двокілометрову вежу під охороною тисяч Мисливців?
Це легка частина?
Саме так.
Бо нам лише треба переконати того, хто робить це щодня,
узяти з собою одного з нас.
На рівні 50 метрів під «Аномалеумом» є шар амніотичних фільтрів.
Уздовж цього краю схований невеликий шестикутний отвір.
Через цей отвір повітря надходить в атомний перетворювач,
який насичує киснем біогель у капсулі Нео.
Розумію.
Екзоморф проповзе по колишній пуповині Нео.
Що може піти не так?
Вже всередині Морфей використає оператора системи,
щоб відкрити шлях девакуатора й виключити подрібнювачі.
Щоб відключити тіло Трініті,
доки її розум буде ще підключеним до Матриці,
мені потрібен другий людський мозок, щоб вживити обхід.
А оскільки Нео повинен бути з Аналітиком,
єдиний доступний розум, який відповідає вимогам, –
це твій.
Не дивно.
Дякую, Сібебе.
То Трініті має прийняти червону пігулку?
Оскільки ми з Куджаку переносимо її свідомість на корабель,
це не конче обов'язково.
Але головне, щоб це був її вибір.
Якщо витягти сплутаний чи непевний розум, це, швидше за все, її вб'є.
Але навіть якщо вона цього захоче,
хіба Аналітик не накаже Мисливцям тебе зупинити?
Накаже.
Але якщо мій план спрацює, це не матиме значення.
Чому?
Бо нас там уже не буде.
Якщо хтось настільки продумує план, на це має бути причина.
Коли мій батько збагнув, як використають «Аномалеум»,
він потай перекинув проєкт мені.
Аналітик дізнався про його зраду,
і моїх батьків зачистили.
Мене б теж убили, якби не Куджаку.
Не минає й дня, щоб я за ними не тужила.
Я дуже довго молилася, щоб цей день настав.
Скоро наш вихід.
Думаю, тобі треба знати: я тут через неї.
Я завжди хотіла бути безстрашною, як Трініті.
Але побачивши її реакцію в гаражі, я...
Ти задумалася, чи я не помилився.
Що, як ми запізнилися?
Що, як вона вже не Трініті?
Я ніколи не вірив у те, що я Обраний.
А вона вірила.
Вона вірила в мене.
Тепер моя черга вірити в неї.
Отут почнуться труднощі.
Ти колись проводила таку операцію?
Ще ні.
Починаймо.
З поверненням додому.
Я лише хочу з нею поговорити.
Ти про Тіфф?
Повертайся, і зможеш говорити з нею хоч щодня.
Красень Чед може бути проти, звісно.
Якщо вона скаже мені, що хоче саме цього,
ти переможеш.
Он як?
Але якщо їй потрібен я,
ти нас відпустиш.
І чого б це я робив таку дурницю?
Зараз я на кораблі з людьми, які відключать мене,
перш ніж ти забереш мене назад.
Якщо тобі потрібна ця Матриця,
у тебе нема вибору.
Але як знати, що вони не відключать тебе, попри все?
Так само, як я знаю, що ти випустиш нас звідси.
Добре.
Люблю випробування.
Ми дамо вирішувати Тіфф.
Так.
Обхід готовий.
Що тепер?
Чекаємо.
Хіба не божевілля – дійти аж сюди й покинути її тут?
Ми повинні виконати її рішення.
А якщо вона відмовиться,
що буде з Нео?
Зараз найважливіший вибір у житті Нео
залежить не від нього.
Я бачила це уві сні.
Якби я був Провидицею, може, зміг би пояснити.
Провидиця.
З твоєї гри?
Це не гра.
Боже мій.
Коли ти пішов, я повернулася додому
й грала в неї.
І все думала:
чому ця історія більше схожа на спогад?
Частина мене
відчуває, що я все життя чекала тебе.
І та частина кричить:
«Де ти був весь цей час?»
У мене нема простих відповідей.
Може, я цього боявся.
Боявся, що може статися.
Боявся нашкодити єдиній людині, яку я кохав.
Хотіла б я бути тією, ким ти мене вважаєш.
Але поглянь на мене.
Я не можу бути нею.
-Мамо! -Мам! Ходімо.
-Мамо! -З Келлі біда.
Це що, насправді?
-Ти маєш піти з нами. -Пішли.
Тіфф, привіт.
Не знаю, що тут, але добре, що ми тебе знайшли.
-Її збила машина! -Знаю, здуріти.
Вона бігла за тобою.
Їй накладають гіпс на руку.
-Лікар сказав, з нею все буде добре. -Їдьмо з нами в лікарню.
Надто пізно.
Я розумію.
-Тіфф, ходімо. -Пішли.
Що відбувається?
Нео помилявся.
Тіффані.
Тіффані, ти маєш іти з нами.
Тіффані!
Коли ж ти вже нарешті перестанеш так мене називати?
Я ненавиджу це ім'я.
Мене звати Трініті,
і раджу забрати від мене свої руки.
Нео!
Трініті!
От чорт.
Витягайте її. Ну!
Який безлад.
Визнаю свою помилку. Не треба було тиснути.
Колись контролювати жінок було легко.
Ви ж знаєте, я нізащо вас двох не відпущу.
Цього не буде.
Що ж, гадаю, це знову дежавю.
Вона гине,
і в цьому винен ти.
Брехня, брехня і знову брехня.
Сміте?
До чого докотився світ, що навіть програмі нема віри?
Як...
У нас із Томом більше спільного, ніж ти думаєш.
Коли він вийшов, скажімо так...
Я зміг бути собою.
Так!
Трініті?
-Ти готова? -Так.
О ні.
Знищити її. Знищити!
Ні.
Зупиніть їх.
Думаєте, це кінець?
Замкнути все. Запускайте рій.
На цьому наш несподіваний союз закінчується.
Знаєш, яка між нами різниця, Томе?
Хто завгодно міг бути тобою.
А я завжди був ким завгодно.
Що це було?
Що?
О ні! Тікайте!
Забирайтеся звідти!
-Наскільки погано? -Максимально.
Так, усе погано.
Навряд чи ти ще вмієш літати, так?
Так, нічого не вийде.
Нео! Сідай.
Калліопо! Забери поранених!
Усі решта, ми залишаємося з ними!
Як вона?
Життєві показники хороші.
У неї сильний сигнал, капітане.
Молодець, капітане.
Тепер нам потрібне лише диво.
Ненавиджу ботів.
-Витягни нас звідси! -Стараюся!
За нами стежать. Рій повсюди.
Я ще ніколи такого не бачив.
Секу, що це таке?
Що сталося?
Що ти...
Він перетворює ботів на бомби.
Чорт!
Лексі?
Шеперд у біді.
Підключай мене.
Я закину тебе туди. Та чи витягну потім?
Ні!
Що вони роблять?
Женуть їх у зону, що прострілюється.
Капітане, покваптеся.
Тримайся, Лекс.
Лексі!
Он вони!
Лекс.
Багзі.
Так, ура!
Секу, де Нео?
Усе погано. Їм нікуди йти.
Прямують на дах.
Вузлова фібриляція, стан критичний. Якщо не витягти, помре.
Яка ж краса.
Я це пам'ятаю.
Я пам'ятаю нас.
Мій сон обірвався тут.
Для нас вороття нема.
Ми не повернемося.
Вони дострибнуть?
Це не я лечу.
Це ти?
Прощавайте.
Як драматично.
«Тіффані?»
Це був внутрішній жарт.
Заради сміху, от і все.
Заради сміху?
Приблизно так?
Гаразд. Ой.
Якщо ти так ненавиділа це ім'я,
чого ж так довго почувалася зразковою сучкою?
Так. Він точно напросився.
Ти що, не можеш її контролювати?
Це за те, що використав дітей.
У нас є кілька запитань.
Ти намагався задіяти запобіжник.
Це Головні намагалися.
Я знав: без контролю твого вихідного коду
це буде неможливо.
То чого ж Головні тебе не зачистили?
Бо я знаю систему.
Я знаю людей.
І знаю вас.
Зараз ви задоволені тим, що зробили.
І правильно. Це перемога. Браво.
І що тепер?
Прийшли домовлятися про якусь угоду?
Думаєте, що у вас усі козирі,
бо можете робити що хочете в цьому світі.
Моя порада? Уперед.
Переробіть світ. Прошу дуже.
Зафарбуйте небо веселками.
Але є проблема.
Отара баранів нікуди не дінеться.
Їм мій світ до вподоби.
Їм не впала ця сентиментальність.
Їм не потрібна свобода чи самостійність.
Вони хочуть, щоб їх контролювали.
Їм потрібен комфорт упевненості.
Це означає, що ви обоє знову будете в капсулах,
непритомні й самотні, як і вони.
Ми прийшли не домовлятися.
Ми йдемо переробляти твій світ.
Дещо змінимо.
Непогана ідея фарбувати небо веселками.
Нагадати людям, на що здатен вільний розум.
Я забула. Це легко забути.
-З ним легко. -Це точно.
Йому варто про це подумати.
Перш ніж почнемо, ми вирішили заскочити, щоб подякувати.
Ти дав нам те, про що ми й не мріяли.
І що ж це?
Ще один шанс.
МАТРИЦЯ ВОСКРЕСІННЯ
ПРИСВЯЧУЄТЬСЯ МАМІ Й ТАТУ «ЛЮБОВ – КОЛИСКА ВСЬОГО».
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова
Визнайте реальність, люди. Кіно мертве.
Ігри мертві.
Розповідь? Мертва.
ЗМІ – лише відповідь нейронів і вірусне середовище.
Стійте, це ви про що?
Про відео з котиками.
Нам потрібна серія відео,
яку ми назвемо «Котатриця».