NETFLIX UVÁDÍ
Šimpanzi bonobo,
nejbližší příbuzní lidstva
s mnoha fascinujícími podobnými rysy.
S jednou výjimkou.
Bonobové jsou nesmírně promiskuitní,
zatímco lidé navazují celoživotní a monogamní vztahy.
Nebo snad ne?
70 % vztahů zažije nevěru
a globálně se až 60 % párů rozvádí.
Přesto standardní normou
zůstává jediná celoživotní láska.
Proč?
Když naši předci začali chodit po dvou nohou
pro usnadnění získávání potravy,
ženy začaly nosit děti v náručí místo na zádech,
jako předtím při chůzi po čtyřech.
S dětmi na zádech se ženy mohly bránit samy.
Ale od tohoto okamžiku v historii
musel muž chránit jak ženu, tak i dítě.
Právě to bylo podle některých důvodem,
proč lidé začali utvářet monogamní páry.
Pak se objevilo náboženství.
Kolem roku 350
Augustin z Hippa popisoval lidskou sexualitu a chtíč takto:
„Mravní úpadek,
který zaslouží být ztrestán věčným vyháním z Ráje.“
Nebohého Augustina lidská nutkání nesmírně trápila
a definoval manželství jako instituci, která je bude usměrňovat.
Účelem manželství je rozmnožování, víra a svátost.
Chtíč a vášeň do něj nepatří.
Za ně shoříte v pekle.
Hrozba božího trestu
ale lidské touhy zjevně zastavit nedokázala.
Nebo spíš „mužské touhy“?
Až do romantizmu v 18. století,
kdy konečně dostaly místo i city.
Tehdy se z manželství stala věc páru, celoživotní a monogamní ideál.
Nemanželským touhám ale stále nebyl konec.
Až do…
začátku 20. století,
kdy se hnutí za ženská práva konečně začalo dožadovat rovných práv
a rovných sexuálních svobod.
VOLEBNÍ PRÁVO ŽENÁM
To byl problém pro křesťanskou církev.
Bude teď muset začít řešit i bordely pro ženy?
Víme, jak to dopadlo.
Naštěstí ale boj za osvobození žen pokračoval
po celé 20. století.
Od sexuální revoluce v 60. letech
mohli lidé spát a žít s partnerem,
kterého si zvolili.
Vztah moderního páru měl nabízet vše.
Lidé očekávali bezpečí a dobrodružství, přátelství a sex,
vše pod jednou střechou celoživotního partnerství.
Tak proč se lidé začali rozvádět víc než kdy dřív?
Máme tady nějaké hodné děti?
Santa už je tady!
Podívejte, co přinesl!
Teď jen držíme palce.
Je ve čtvrtém měsíci, tak to snad dopadne dobře.
Páni, je úžasné, že do toho vážně jdete.
Pár let měnění plínek, nedostatku spánku a peněz,
to není důvod k hádkám.
Říká rozvedený po třech letech.
Přesně. Vím, o čem mluvím.
S Teunem si neděláme iluze, že je to v nějakém věku snazší.
Budete táta 1 a táta 2?
Táta a tátův přítel. Je to Tomovo sperma, tak se s tím smiř.
Víš, co budeš dělat dalších deset let.
Sakra, já dospět nechci.
Adame, to u tebe asi nehrozí nikdy.
To, že jste se k sobě nastěhovali, mi docela dospělé přijde.
Teď jen čekáme, kdy budete mít děti i vy.
Jo, hodně trénujeme. Neustále.
Tak jo…
Na zdraví.
Na nový byt.
Na zdraví, blahopřejeme.
Slavit Vánoce v létě je zábava.
- Na zdraví! - Na zdraví!
Na zdraví.
Jo, veselé Vánoce!
Kdy už se pustíme do drog? Chci se pořádně ztřískat.
Frido, nemáš talířek?
Někde je mít budeme. Budou v zásuvce…
na talířky.
Miluju tě.
UTVÁŘENÍ VZTAHU
Mozek hrabošů při páření
vylučuje dopamin, hormon štěstí.
Vyvolává u nich radost a další touhu po partnerovi.
U lidí je to stejné.
Sex produkuje dopamin,
který posiluje náklonnost,
která je základem utváření vztahu.
Moment. Jenom…
Takhle.
Jo, tam.
Jo, to…
Sakra, přijde mi, že jsme to nedělali už dva měsíce.
Ne, píchali jsme minulou sobotu.
Zapomněls?
Fakt?
Jo.
U toho jsem asi nebyl.
Snad nevypadla z postýlky.
Možná se praštila hlavou o okraj.
Neřeš to.
Nezajdeme za spánkovým terapeutem?
Cože?
Pořád se každou noc probouzí.
To ostatní nedělaly.
Nechápu to.
O samotě jsme nespali už věčnost.
Je to normální?
Musíš to řešit právě teď?
Ne, promiň.
Jenom…
Jen ulehnu na postel
a honí se mi to hlavou. Promiň.
- Můžeš být chvíli zticha? - Jo, promiň.
Pojď sem, zlato.
Pojď sem.
Moment. Kondom.
No tak, prosím tě.
Neodmlouvej.
Prosím tě, nasaď si ho.
Nemůžeme prostě…
Ne, nasaď si ho. Je to snad problém?
Chci tě cítit doopravdy. To je přece normální, ne?
Musím do sebe cpát hormony nebo kovová tělíska,
ať zase neotěhotním,
a to nepřipadá v úvahu, tak si ho prostě nasaď.
Tak jo, fajn.
Řešíme to snad pokaždý.
Teď už má chlapeček čepičku.
- Roztáhni nohy. - Jo.
Takhle.
Dobře.
Počkej.
Teď se soustřeď.
Přidej.
Cos říkala?
Přidej?
Mám přidat?
Proč chceš, abych přidal?
Prosím…
Přála by sis, abych měl většího?
Ne.
Nech toho.
Po třech dětech a deseti letech se takhle neptej.
Až si tě podám, ani nebudeš moct vstát.
Moc rád tě cítím zevnitř.
Mami?
- Nepřestávej. - Dobře.
Mami!
No tak, nepřestávej!
Zůstaň ležet.
Mami!
To mě poser.
Bože!
Fajn, za pět minut vyrážíme.
Tati, dostanu k Vánocům psa?
Cože?
Co to…? Ne, psa mít nemůžeme.
Tady v bytě ne. To pro zvíře není.
- Anno? Anno! - Klid, nemusíš prudit.
Ale musím. Je půl osmé. Honem.
Stres škodí zdraví.
- Sama jsi to říkala. Že jo? - Jo, moment.
- Vyčisti si zuby. - Tak co, tati?
Cos říkala?
Jste otravní, neposloucháte.
Stresujete mě. Není to zdravý.
Já vím. Promiň, zlato.
- Vezmi je. - Jasně.
- Dobře. - Honem, obleč se.
- Anno, prosím tě… - No jo…
Krucinál!
- Honem. - Chci si vzít ty pohodlné ponožky.
Jasně, ale venku je zima, tak si vezmi tyhle.
Chci ty pohodlné.
- Nech toho! - Za to může ona.
- Já to viděl. To se nedělá. - Chci ty pohodlné.
Jsou špinavé.
Potřebuješ čisté ponožky.
- Kdo mi vzal láhev na vodu? - Tu mám já.
Tak to řekni.
Nechci se s tebou hádat, Louie.
Tak jo.
Tyhle ponožky jsou fajn. Ty mám ráda, mami.
- Máš… - Jo, co?
2 DL CUKRU, 2 VEJCE, 2 DL MOUKY
50 G MÁSLA, 1 LŽIČKA SODY
20 MINUT
Co je to?
Vy to všichni víte?
Ano?
Dort.
Ano.
Ale ne tak docela, že?
Ano, Liame?
Je to recept.
Přesně tak.
A k čemu takový recept je?
Třeba na pečení dortů.
Přesně tak.
Ano, je to tak.
Kdybychom neměli recept,
mohl by ten dort být příliš tvrdý nebo mazlavý.
Nebo místo něj vyrobíme lasagne.
- To bychom nechtěli. - Ne.
Že ano? Recept jsou tedy pokyny.
Recept bereme jako pokyny.
A u počítačů je to stejné.
Je to parádní.
Nesmíme ale polevit, přátelé, jasné?
Vánoční bonus se neudělá sám.
Určitě chcete nové auto.
Že ano?
Jo, chcete.
Tak zpátky do práce. Běžte. Upalujte.
Fofrem.
Stefane, senzační prezentace.
Monico, musíme si promluvit.
Jí se to maká nonstop, když na ni doma nikdo nečeká.
- Co? Tys byl u ní? - Nech toho.
- Spals s ní? - Ne.
Ne, ale říkala to sama. Rodinu nechce.
Chce si jen užívat života.
To chápu.
Ale mrkej na tohle.
K čemu auto, když můžeš mít tohle?
- Páni. - Že jo?
Kdes ji našel?
V Bangkoku. Ani moc nestála.
Mailuju si s majitelem obchodu. Je moc fajn.
Vypadá dobře.
Ta nás dostane až do Nepálu.
Nemůžu se dočkat.
Já taky ne.
Hele…
Sakra, už jdeš domů?
Ne, ještě budu pár hodin makat.
Týden bez děcka.
Jasně, to se máš.
Užij si to.
Jo.
Haló haló! Ahoj.
- Teď čte. - Pak
had řekl,
aby…
Nemůžeš ani pozdravit?
…jablko snědla, ale…
Jsi moje zlatíčko.
- Ne, krucinál! - Co jsem provedl? Co je?
- Málem jsem to upustila. - Jen tě chci obejmout.
Leo se moc těšil, že nám bude předčítat.
Koupils prací prášek?
Co čteš, Leo?
- Ahoj, tati. - Ahoj.
Ve škole čteme o Alexovi a Evě.
O Adamovi a Evě, zlato.
Alex a Eva zní pěkně.
- Tak co? - Ne, bohužel jsem zapomněl.
- Ale nesu víno. Dáš si? - Ne, díky.
- Ne… - Tati, chceš to slyšet?
- Moc rád. - Poslouchej.
- Dobře. - Jednoho dne, když Eva byla…
Anno, budeme jíst! Pojď sem!
Ahoj, broučku. Máš hlad?
Dobře.
Ve škole byla dneska menší nehoda.
- Jo, chápu. - Tak musím prát.
Chápu, ale zapomněl jsem ho koupit.
- Tak jo… - Fakt už zase těstoviny?
Jestli je nechceš, můžeš být bez večeře.
A tohle dám pryč. Konec.
Nemůžeš ji jen tak vzít.
To víš, že můžu,
protože teď se společně navečeříme.
Pojďte jíst.
Když se učíš ty, neruším tě, ale ty…
Proč mi to děláš?
Mami, řekni mu to. Sebral mi knížku.
Proč jsi mi ji sebral?
Ale zlato, nechtěl ti ji jen tak vzít.
Nejdřív se najíme a pak to dočteme. Ano, broučku?
- Zlobím se! - Fajn, to stačí!
Už dost. Víme, že se zlobíš.
Hele.
Čím dřív to sníš,
tím dřív se budeme moct rozvalit na gauči a dočíst to.
Ano, broučku?
Hele, nehoň se tak.
Pojď sem, něco ti ukážu.
Páni.
Páni… Takže vážně vyrazíte?
Jasně.
- Fakt? - Jasně. Fakt.
Jo.
Je super.
Jo, to je.
Louie potřebuje vykoupat. Anna má úkoly, tak co…?
Můžeš ho vykoupat? Díky.
…víme o genech. Dozvídáme se víc o mozku.
- Ten můžeme utvářet. - Podívejte se, kde sedíte…
Björne?
Björne. Běž do postele.
Björne?
NUDA
Myslím, že na začátku
jsme spolu spali šestkrát za hodinu.
Jo, tehdy jsme do toho bušili.
Pak to bylo jednou za měsíc
a teď je to…
Jak vůbec? Teď je to…
Po líbánkách hladina testosteronu hrozně klesne.
Jo, je to…
S chlapy o tom žertujeme.
„Co to bylo?“
„Hladina testosteronu!“
Navíc musíte uznat, že je to…
Nemusíte předvádět svaly, abyste ji dostali.
Jo, máme jeden druhého.
To je taky fajn.
Aspoň myslím.
Že, zlato?
Že ano?
Tak jo.
Náhradní šaty, sušenky, voda.
Máme všechno.
Vyrážíme.
- Co? - Říkala jsem ti to před hodinou.
Sám jsi mi odpověděl.
Cos říkala?
Není dneska sobota?
Jsou vzhůru už pár hodin a musí ven, než se povraždí.
Dobře.
Vyluxuješ, než se vrátíme?
Jak se vede?
U mě vůbec nic nového. Vůbec.
Pořád jen práce, děti, děti, práce.
- Co tvůj nový byt? - Je pěkný.
- Jo? - Jo.
- Chci ho někdy vidět. - Jo, jasně.
Olli vypadá spokojeně.
Jo.
Doufám. Je hrozně malý.
Ale pro nás dva stačí.
A ty?
V pohodě.
Poznalas někoho?
Cože?
To ani náhodou.
Ne přímo poznala,
ale jeden svalnatý mladíček
se tu a tam stavuje na svačinku.
Pane jo!
A jak je vycvičený?
- Moc dobře. - Fajn.
- Vážně? - Až se skoro stydím.
Přijde mi, že mám teď naprosto perfektní život.
Vážně. Mám to nejlepší z obou světů.
Jeden celý týden můžu být s Ollim
a dělat mu na sto procent mámu.
A pak mám týden, kdy můžu sjíždět seriály,
nemusím jíst hnusná dětská jídla
a dobíjím si baterky.
Samozřejmě když je Olli s Adamem, moc se mi po něm stýská.
Ani na to nedokážu myslet. Ale dál už to vydržet nešlo.
Já vím.
Uspat je byla makačka.
Dobrou noc.
Jsi spokojený? S naším životem?
Ano, moc spokojený, zlato.
Proč se ptáš?
Podle mě nejsi. Ani já ne.
Aha.
Nechtěl bys někdy být sám?
Cože?
Nemyslím zase svobodný, ale…
Dělat něco jen pro sebe,
být sám sebou, být sami sebou.
Jasně, že po něčem se mi stýská,
ale můžu to dělat i tak.
Jen toho teď máme tolik…
- Ale jsi vážně spokojený? - No…
Přijde mi totiž, že vězíme v rutině,
ty a já.
Možná bys měla víc myslet na sebe,
zpomalit, dát si oraz.
Jo.
To ale není vůbec snadné,
když máš tři děti a práci.
To víš, že je.
Prostě to udělej.
To jsou kecy.
Není to realistické.
Jak si máme dát oraz, když máme domácí úkoly, kroužky a vaření…
Proč myslíš, že plánuju ten výlet na motorkách?
Přesně o tom mluvím.
Přijde mi, jako bys z našeho života utíkal.
Moment. Zrovna jsi říkala, že máme podnikat věci sami.
Říkalas to. Tak můžeš věci dělat sama i ty, ne?
Není to tak snadné. Právě to říkám.
Ale je, ty to jen komplikuješ.
Nemusíš každý den vstávat v půl sedmé.
Nemusíš každý večer vařit.
Můžeme to vyřešit.
Nemusíš věčně prát. Oblečení zas tak špinavé není.
Ale musím. O čem to sakra mluvíš?
Můžeš občas odpočívat.
A kdo bude všechno dělat?
Vyspím se na gauči. Teď na tebe nemám náladu.
To je paráda.
Fakt nádhera.
Takhle se řeší problémy.
Jen říkám, že nejsem jako ty.
- Ne. - Ne.
Nedokážu rodinu jen tak vypnout.
Nedokážu o sobotách vyspávat.
To já nedokážu.
A nesním o cestování po Evropě
na motorkách s kámoši.
To já ne.
V životě jsem tady a teď.
Sama jsem si to vybrala.
Přijde mi, jako bys věčně snil,
že jsi někde jinde, jen ne tady.
Fajn, to je tvůj názor, ale já… Co ode mě chceš slyšet?
Prostě se mnou mluv. Musíme to probrat.
Jsme věčně utahaní a správná chvíle není nikdy,
ale kdykoliv s tebou chci mluvit, zkoušíš utéct.
Ne?
Co takhle za někým zajít?
Třeba za párovým terapeutem.
Já jsem v pohodě. Třeba ale terapii potřebuješ ty.
To je fakt nefér, pane análpéčkaři.
Vím, že chceš od života víc
než debilní páteční tacos a každodenní sex.
Proč to nemůžeme probrat?
Něco s tím udělat.
Co já vím?
Udělat si pauzu,
třeba zkusit zapojit někoho třetího, nebo…
- Nebo třeba ne. - Ne.
Vím ale, že něco zkusit můžeme.
Jen potřebujeme pomoc.
Na terapii chodí všichni, tak co?
Moment. Poslouchej mě.
Pauzu dělat nebudeme. To pusť z hlavy.
A to s někým třetím… To ses zhulila?
A terapie není vždycky řešení.
Aspoň ne pro mě.
Tak co chceš dělat?
Třeba si vyrazit a pobavit se?
OŽIVENÍ
Bože, ano.
U nás to bylo stejné.
Když nám hladina oxytocinu klesla,
začali jsme být jako sourozenci.
Tedy já byla nadržená jako vždycky,
ale to víte,
s bratrem spát nemůžete.
Tak nám v zoo zkusili hladiny hormonů zase zvednout.
Přišli jsme jim příliš pasivní.
Jo.
Dali nám pár nových hraček.
Zpočátku mi to přišlo k smíchu.
Měl se snad snažit nahonit si svaly?
Ale pak…
Co na to říct?
Koukejte na ty svaly.
Opravdu nám to vztah rozproudilo.
Jo, kotě.
Už usnula?
- Jako medvídě. - Dobře.
- Děsně mě rajcuješ. - Nech toho.
Jen ti ho tam strčím.
Nech toho. Jsem utahaná.
Tak asi půjdu.
Nebo mám na tebe počkat?
- Nemusíš. Máma hned dorazí. - Dobře.
Kdybys chtěla, můžeme se pak sejít.
Pokud u večeře neusnu.
Vsadím se, že tvoji kamarádi pařmeni
budou mít něco, co tě udrží celou noc vzhůru.
Nebuď jak malej.
Drog se už sto let nikdo ani nedotkl.
A kdo by se zítra postaral o děti?
Prosím tě, mají i tátu.
Můžu je ráno vzít, tak běž a dobře se bav.
Asi to potřebuješ.
Dobře.
Užij si to.
- Ahoj. - Ahoj.
- Ahoj! - Čau!
Čau!
Ahoj.
- Teď já. - Už je toho na mě moc.
Au!
To zni fantasticky. Jen vy dva?
Jo, jasně. Je to… Děkuju.
- Mluvíme o té výpravě. - Jasně.
Bude to super. Martin a já na nekonečných polňačkách.
Takhle jezdíme, co nám bylo tak 20.
Tak 20?
A teď vám je tak 21?
Vy dva…
Na zdraví.
Výpravy na motorkách miluju. Vážně.
Ty jezdíš na motorce?
Jestli jezdím? To jako vážně? Miluju to.
Paráda. Super.
Je to nejlepší způsob, jak poznat svět,
aspoň podle mě.
- Souhlasím. - Je to super.
- Nešika. - Co?
Upadlo mi to.
Cos říkala?
Co ti upadlo?
Ahoj. Potřebuješ pomoct?
Ne, asi to zvládnu sama. Díky.
Je to super.
Hele, víš, co mám?
- Co? - Co se takhle rozjet?
- Ne… - Jo, no tak.
- Tady? - Jo.
Teď?
- Copak? - Ne, zábava. Zábava!
- Ty odcházíš? - Hned se vrátím. Jdu pro led.
- Pojmenovávání. - Ne, poslední večírek byly křtiny.
- Na zdraví. - Bože, jsem děsně pasé.
Nech toho. Vypadáš fantasticky.
Na předměstí party nekončí. Je jen trochu jiná.
Má pravdu. V životě jsem neviděl tolik swingerů a drog.
Je to tam blázinec.
Děláte si legraci? Kde to bydlíte?
Fakt?
- Jak to zvládáte? - To necháme na později.
- Zajímá mě to. - Později.
Hele, lidi.
Když už mluvíme o swingerech a drogách,
mamka má pro vás dáreček!
Lidé začali MDMA používat k terapeutickým účelům.
Mám spoustu traumat, co potřebuju vyřešit,
a ty se zjevně potřebuješ uvolnit,
tak na nemodernost a frivolnost!
A na častější setkávání?
To musíme.
Na to, aby byli všichni otevřenější novým dobrodružstvím.
- To já jsem. - Na zdraví.
- Zítra se o děti postará Björn. - Spíš ony o něj.
- Björna miluju. - Na Björna.
Na Björna.
Krucinál.
Po těch powerpointových prezentacích
si šéfová potřebuje zapíchat a dát si oraz, tak…
Cože? To říkat nemůžeš.
To není politicky korektní.
Ale můžeš ji ojet, jestli víš, co ženy chtějí.
Fuj. To ne.
Co ty, Björne? Co chceš ty?
- Já chci drink. Co byste rádi? - Já…
- Sex na pláži? - Sex na pláži…
Dvakrát sex na pláži.
Sex na pláži? Ano, prosím.
Hele.
- To nemůžu. - Ne?
Nedopadne to dobře.
- Určitě? - Určitě.
Jsem ženatý. Na tohle já nejsem.
- Co? - V pohodě. Promiň.
Nedopadne to dobře.
Jen flirtuju. Nemyslela jsem to vážně.
Flirtuješ nohama.
Ale vezmi na vědomí, že tě ráda kdykoliv vykouřím.
Vážně kdykoliv. Stačí říct.
Fajn.
- Fajn? - Fajn. Děkuju.
Jen si řekni.
- Tak na zdraví. - Na zdraví.
COOLIDGEŮV EFEKT
Měli jsme na farmě vzácnou návštěvu.
Byl tu prezident Calvin Coolidge.
Jeho žena Grace se zeptala:
„Jak často se ten kohout páří?“
Farmář odpověděl: „Mnohokrát za den.“
„Aha,“ Grace na to.
„Řekněte to mému manželovi.“
Prezident se pak zeptal:
„Pokaždé se stejnou slepicí?“
„Ne,“ řekl farmář.
„Pokaždé s jinou.“
„Aha,“ prezident na to.
„Řekněte to mé manželce.“
Musíš řídit vlastní narativ.
Jako já a Teun. Problém jsme si vyřešili.
- Vyhodili jsme obrazovku. - Pryč s ní!
- Sem s rodinným terapeutem. - A hrnčířským kruhem.
Život není snadný.
To ne.
V životě máš na výběr.
Veď ho, jak chceš.
Náš sice není instagramově dokonalý,
ale aspoň je náš.
Že jo?
- Jsi opravdu báječný. - Myslím to vážně.
Já jen říkám, že psycholog a meditace nejsou vždycky řešení.
Zato píchání je fajn.
Dětská jóga není pro každého,
ale přečtěte si o důsledcích těch zatracených obrazovek.
- Dobře. - Jo. Četli jste Sherry Turkle?
- Koho? - Ne.
Konverzace o… Už léta píše o tom,
jak nadměrný čas u obrazovek ovlivňuje dětské mozky a empatické schopnosti.
Souhlasím. Když Oliver používá iPad, stává se z něj hotová zombie.
Stačí deset minut. „Nic necítím.“
Teď nic necítím já.
Jste moje idoly.
Vážně. Miluju vás.
S Björnem by nám teď
keramika a párový terapeut vážně prospěli.
- Lindo! - Co? Pane jo!
- Dávná minulost. - Už je to věčnost.
- Ahoj. - Ahoj.
- Ano. - Vážně je to věčnost.
- Smím se přidat? - Jo.
Super.
Smrděl jsem jako chlív.
Vypadnuls odtamtud a skončils horizontálně.
- Volali policii. - Ne.
- Ale jo. - Jo, volali.
Musela jsem si vybájit, že máš alergii nebo něco.
Říkala jsem: „Zkusím ho dostat domů.“
A dostala?
- Dostala? - Ne!
- Našla jsem ti taxi. - Jo.
- Bomba. - Pak jsme se roky neviděli.
Byl to moc velký trapas.
- Teď chápeš, proč si vybrala Björna. - Přesně.
Ale teď jsi tady. Na zdraví!
- Na zdraví. - Na zdraví!
Na spoustu trapných vzpomínek.
Musím zpátky ke svojí společnosti. Uvidíme se pak?
Jo, určitě.
- Ahoj. - Ahoj, Bene.
Ráda jsem tě viděla.
- Jo. Já taky. - Ahoj.
Páni, to je…
Lindo, nech toho.
Vidět ho musí být zvláštní.
- Už je to dávno. - Nepřišlo mi to tak.
Mám tři děti. Nechte toho.
Tak promiň.
- Nemůžeš se tomu zasmát? - Taková citlivka.
„Mám tři děti!“
- Ahoj. - Ahoj.
Jsi v pohodě?
Jo, v naprosté.
Vypadáš ohromně.
Ty taky.
- A jak se má rodina? - Všichni jsou v pohodě.
- To je fajn. - A ty?
Jo, mám se skvěle.
Loni se nám narodilo druhé.
Rozešli jsme se…
Ale ne! To je škoda.
Ne, buď v klidu. Je to super.
Nic lepšího nás potkat nemohlo.
- Dobře. - Jo.
Jo.
Přestěhuješ se zpátky sem?
Jo, přestěhujeme se zpátky.
- Jasně. - Jo.
Dobře.
Třeba se uvidíme později.
Jo, nebo můžeme
zajít na kafe, kdybys chtěla.
- Ty jo, ahoj. - Ahoj.
- Tak jo. - Ahoj.
- Jsi tady. - Já…
Jejda!
VZORCE UTVÁŘENÍ VZTAHU
Výsledky studie ukázaly, že hraboši,
stejně jako potkani a slepice,
jsou motivováni navazovat vztah s partnerem během fáze páření
zásluhou zvýšené hladiny dopaminu.
Pokud dostanou blokátor dopaminu,
přestanou preferovat partnera, se kterým se pářili.
Pokud jim ale byl podán dopamin,
preferovali libovolného partnera.
To mi připomíná docela známou studii.
Ženy v ní čichaly k tričkům
propoceným od mužů.
Některým dávaly přednost před ostatními.
Tato trička měla variantu genů,
která se výrazně lišila od varianty dané ženy,
konkrétně u genů imunitního systému.
To je důležité.
Ženy s partnerem se stejnou variantou genů…
Ostatní měli odlišné.
Pokud ale měli stejnou variantu jako ony…
Tyto ženy jejich partneři podváděli častěji.
Byly častěji obětí nevěry.
To mi přijde fascinující.
Provedli jsme studii s 552 mužskými dvojčaty žijícími ve vztahu.
Zjistilo se, že ti s jednou nebo více variantami genů
v systému citových vazeb
trpěli absencí nebo měli problémy
s navazováním vazeb s partnery.
Co se ale týče žen,
které tyto alely v systému citových vazeb postrádají,
tam jsme místo toho studovali gen nebo alelu DRD4,
též známý jako dopaminový gen pro vyhledávání vzrušení.
Zjistili jsme, že ženy s touto variantou
měly také častěji vztahy na jednu noc
a snily o nevěře.
Zdá se, že tyto dva prvky zvyšují výskyt nevěry.
Björne! Za pár hodin budou tady.
Můžeš se zapojit?
Ano, a to nás přivádí k velmi důležité otázce.
Stojí za monogamií geny, nebo okolí?
Tereso, ty sedíš tady?
- Chceš ještě víno? - Ano, prosím.
- Björne, prostřel bys stůl? - Teď ne.
Musím naší vzácné návštěvě nalít víno.
Ano.
Kde je táta?
Vždyť ho znáš.
Válí se na gauči a sleduje nás, jak dřeme.
Musíme to Jonovi odpustit.
Tolik lidí je na něj moc.
Vypadá to krásně, Frido.
Máma je hrdá, že udržuješ naživu naši tradici.
Jakou tradici?
To už jsi zapomněla, zlato?
No jistě. Tehdy jste byly maličké.
Musela jsem tchyni dělat radost
a každé Vánoce dřít na té zatracené kachně po francouzsku.
- Mami, v Norsku jsme kachnu nikdy neměli. - Neměli.
Neplácej, Joanno. Přece si to pamatuju.
Co to povídáš?
Fajn, tak klid. Jen si tu kachnu nepamatujeme.
Nádhera.
- Nádhera. - Zní to báječně, Tereso.
Ale něco s kachnou bylo ten rok, kdy ti umřel táta.
- To jo. - Přesně tak.
Umřel někdo, nebo co?
Možná bys měl pomoct prostřít, Jone.
Ano.
Tohle je báječné, Frido.
- Společně ho ochutnáme. - Určitě.
Marianne, dáš si sklenku?
Ale máš pravdu, Tereso.
Tehdy nás o Vánocích navštívila celá francouzská část rodiny.
Přesně tak.
A nebylo to jen tehdy, abyste věděly.
Fajn, mami, to je jedno.
Ale zdálo se mi, že volala Louie.
- Omrkla bys děti? - Jasně.
Děkuju.
Tehdy jsem tu kachnu pekl já.
A teď jsem to zopakoval. Voilà!
- Bravo. - Večeře bude za dvě hodiny. Souhlas?
Páni.
- Na zdraví. - Na zdraví.
- A veselé Vánoce! - Veselé Vánoce!
Ano, a nakonec proběhla studie se skupinou žen.
Polovině z nich jsme dali nosní sprej s hormonem mazlení, oxytocinem.
Druhá polovina dostala sprej s placebem,
čili sprej bez jakéhokoliv účinku.
Zjistili jsme, že u žen, které dostaly sprej s oxytocinem,
byla větší šance, že se s někým sblíží,
než u těch, které ho nedostaly.
Abych to shrnula, dá se říct, že lidská monogamie i nevěra
stejně jako u hrabošů
do značné míry závisí na genetické výbavě.
Ano, drobná hormonální změna může ve světě hodně změnit,
jak na mikro-, tak na makroúrovni.
Vážně jsem myslela, že to nakonec vyřešíme.
A musí to být tak definitivní?
Moc doufám, že ne.
Co to sakra bylo?
Tady seš, ty zkurvená píčo!
Seš píča!
A ty, ty zasraná…
Ty tvoje svinský kámošky… Víš co? Smaž se v pekle!
Vy zasraný píči. Serete mě!
Jste píči!
Tohle auto nechci!
Nechci ten byt!
Nechci od tebe vůbec nic!
Jasný?
Chápeš, cos provedla?
Myslelas na děti?
Myslelas vůbec na děti,
když jsi roztáhla nohy jako nějaká kurva?
Ty píčo! Vrať se do Norska.
Aspoň to bys mohla.
Přeskočilo ti?
Seš normální, ty zasranej magore?
Myslíš si, že nevím o těch tvejch textovkách?
Myslíš si, že jsem úplně blbá?
Že nevím, cos udělal? Vím o všem, ty zasranej pokrytče!
Můžeš za to úplně stejně!
Je to tak. Máš úplně stejnou vinu!
A děti do toho vůbec netahej.
Jde tady jen o tebe, ty zasranej kokote,
a o to, jakej seš děsnej sobec!
Kdyby sis tak dokázal vytáhnout hlavu z vlastní prdele!
Jo, vyspala jsem se s ním!
Na to sere pes!
Koho to sakra zajímá?
Chtěla jsem bejt s tebou! Chtěla jsem tebe.
Ale tys na naši rodinu kašlal.
Kašlals na mě!
Seš totiž debilní čurák!
Tak běž do hajzlu!
Táhni!
Nebylo to moc chytrý, brácho.
Jestli se budeš domáhat péče, nebude to vypadat dobře.
Musíš se sebrat. Srovnat si život.
Na to seru.
Je mi fuk, jak to vypadá.
Všechno zničila. Zničila mi život.
- Nenávidím ji. - Ne, to bych neřekl.
Každopádně nemůžeš věčně takhle fňukat.
- Ale můžu. - Ne.
- Můžu. Sedím tady. - Nemůžeš.
- Je to snadný. - Už je to pár měsíců.
Ahoj! Jak se vede?
- Ahoj. - Taková doba.
- Rád tě vidím. Jak se máš? - Dobře.
Pořád stejně.
Před časem jsem nechal pití,
ale děsně jsem se nudil, tak jsem zase začal.
Ale Oliver se má fajn, Linda taky.
Pořád jsme od sebe,
ale dobře se s ní vychází, tak…
- Jasně. - Co vy?
- Jo, to… - No…
Oslavujeme, že se Björn dneska zbavil auta.
- Prodals ho? - Co?
Ne, neprodal.
Vzal jsem klíčky a naboural s ním do domu v ulici, kde bydlíme.
- Fakt? Doopravdy? - Jo, zrovna teď.
Páni, fajn. Na to si připijeme. Prosím vás?
Třikrát Golden Slammer.
- Takže teď nemá auto. - To je něco.
Takže teď jsem každej druhej tejden s dětma
a každej druhej spím u Martina na gauči.
- Takže zkoušíte nesting? - Chtěla to tak.
Nesting?
Jo, to…
Děti jsou pořád doma a rodiče se střídají.
Aha. Když jsme se rozešli my, tohle nebylo.
S Lindou jsme to zkoušeli.
Pro děti je to možná fajn, ale jinak je to děsný. Děsný!
Jo, hrozně náročný.
- A sháníš si byt? - Jo.
Jo, jasně.
Nehodlám bydlet ve stejným domě jako ta kráva.
Určitě si něco seženu.
Ségra se stěhuje k přítelovi a musí pronajmout byt.
- Fakt? - Je maličkej, ve městě.
Moc pěknej, obyčejnej. Lacino. Máš zájem?
Jo.
- Zeptám se. - Jasně.
- Fajn. - Super.
- Tak na zdraví. - Na zdraví.
To je fuk.
Tak jo, zlato.
- Mami, vyzvedneš mě dneska? - Ne, je řada na tátovi.
Zapomnělas?
Bude se mi po tobě stýskat.
Ale broučku…
Mně po tobě taky.
Víš?
Mně se bude stýskat taky.
Víš co?
Nevadí, když se ti po mně stýská.
Nevadí to.
Jinak bys neměla takovou radost, až se zase uvidíme.
Ne.
Takže je dobře, že se ti stýská.
Ano?
Podívej, co tady mám. Tu máš.
Tadá!
Vždycky musíš mít v kapse kousek čokolády.
Jo.
Máma tě má ráda.
Víš?
Půjdeme dovnitř?
Tak pojď.
Neuvědomuje si, jak to dopadá na ně.
Chce mě potrestat, ale teď trpí jen děti.
A je odhodlaný jít k soudu.
Je mu jedno, jestli bude muset děti vyšetřit psychiatr.
Ani si neumím představit, jaké by to pro ně bylo trauma.
Musí to pro vás být moc těžké.
Vím, že jsem to byla já, kdo…
Že jsem to celé způsobila já.
Musím s tím žít.
Ale doufala jsem, že bude…
Že se probere.
Že budeme moct
naše problémy řešit
a všechno se zase spraví.
Takže vám přišlo, že nekomunikoval a nenaslouchal vám
už před rozchodem? Že se vyhýbal zodpovědnosti?
- Je to tak? - Nechtěl nic řešit.
A co se dělo, když věci neřešil?
Přijde mi, že máte strach,
že když nebude jednat, něco se stane.
Nevím, jestli by se něco stalo,
nebo jestli šlo o to, že se nic nedělo.
Že jsme stagnovali a…
Jo, že to mezi námi skončilo.
Bála jste se, že ho ztratíte.
Přišlo mi, že jsem už ztratila
jak sebe, tak jeho.
Pak jsem doufala, že to
začne vnímat.
Nebo že začne vnímat mě.
Že nás začne řešit, místo aby utekl.
Svým způsobem jste vy utekla jako první.
Frido, zkusíme to trochu rozebrat.
Neměl ve zvyku
řešit věci tak jako vy
už před rozchodem.
Byl takový tehdy a takový je teď.
Nic s tím nenaděláte.
To může změnit jen on sám, pokud bude chtít.
To není vaše role. Za to nezodpovídáte.
Nemáte nad tím žádnou kontrolu.
A totéž platí pro vás.
Teď jste se rozešli
a on nestojí o žádný kontakt.
Musíte to přijmout
a smířit se s tím.
Nečekat, že se změní,
nebýt s ním věčně v konfliktu.
Nejde o to, zda někdo miluje, nebo ne.
Prostě je takový.
Hodně se od sebe lišíte.
Pojď sem.
Tancovat můžeš, až budeme doma.
A teď… Ne, pusť tu opičku.
- Ne. - Ale Lou… Nech toho.
Nešaškuj.
Tak ukaž. Dělej.
- Přestaň. - Au, tati. To bolí!
- Fajn, promiň. - Ne, chci mámu!
- Ale… - Nesahej na mě!
- Musím. - Nesahej na mě! Ne!
Zlato, Louie…
- Já nechci. - Jasně, ale Anna vyzvedává Lea.
Musíme za nimi domů. Nemůžeme…
Sakra, dělám, co můžu.
Nemůžeš na chvíli přestat?
- Prosím tě. - Nechci!
Zdravím, Björne.
Jo? Zdravím.
Fajn, necháme to tak.
Dnes byla dlouhá procházka, tak je asi trochu utahaná.
Dobře.
Má to být takhle.
Tak půjdeme. Bude ti ale zima.
Můžeme…? Pojď.
Nezapomeň si batoh.
Ne.
Tady máš… Sakra, tenhle.
Děkuju za dnešek.
Tak zase zítra.
- Tak zase zítra. - Děkuju.
Děkuju.
Díky, žes přišla.
Byla jsem nervózní, ale je to jen nábytek.
Neboj. Určitě na tebe bude hodný.
Vždyť ti patří polovina.
Co řeknu dětem?
Co se dá říct?
Nevím.
Vážně se snažím.
- Snažím se všechno dělat správně. - Já vím.
Máme povinnost vůči dětem.
A on na mě akorát chčije. Chčije na mě, kdykoliv může.
Je totiž děsnej čurák.
Nevím, proč to dělá.
Udělám ti kafe. Potřebuješ ho.
Vždyť mi vzal konvici.
Nemůžu si uvařit ani zasraný kafe.
A to jsem ji dostala.
Dostala jsem ji od jeho matky k narozeninám. Chápeš?
Dobře, tak uvařím vodu v hrnci na sporáku.
Hele.
Nemusíš mít dokonalý domov.
Nic takového neexistuje
a děti si zvyknou.
Kup nafukovačku.
Postav pevnost.
Dopadne to dobře.
Mami, pojď skákat!
Mami, no tak!
Ne, to já asi nesmím. Já bych tu postel rozbila.
- Ne. - No tak.
- Sami to píšou. Smí se to. - Prosím tě.
No tak, nerozbije se.
- No tak. - Pojď.
Tak pojď.
Dělej. Klidně můžeš.
Nerozbije se.
- Slibujeme. - Pojď.
Mezi ostatní děti dobře zapadá
a s většinou dobře vychází.
Je oblíbená a vyzařuje příjemnou energii.
Obecně nejsou s Louie žádné problémy.
Vůbec žádné.
To ráda slyším.
Máme,
nebo aspoň já mám obavy, že se…
občas nevyjadřuje dobře
nebo nekomunikuje s ostatními.
Proto to moc ráda slyším.
Ano, jak víte, Frida se před časem rozhodla naši rodinu rozbít
a je to sakra těžký.
Děti se trápí, jsou traumatizované.
Doma to není žádná idylka, ale…
Jak to říct? Tak to dopadá, když se jeden člen rodiny
ohlíží jen na vlastní zájmy, že jo?
Na podobné situace jsme samozřejmě zvyklí.
Většina dětí tady žije v moderních rodinných konstelacích.
Nemusí to pro děti představovat rovnou trauma.
Stačí, když se rodiče dokážou dohodnout.
Jak říkala Mona,
Louie je v pohodě a vyjadřuje se dobře.
Když jsou děti extrovertní, je to dobré znamení.
Starosti nám dělá, když jsou naopak zamlklé.
Vyvádění je normální a zdravé.
Když tedy Louie bude v tomhle období občas smutná nebo naštvaná,
vůbec o nic nejde.
A jak říkal Bo, všichni se shodneme,
že si vede skvěle.
Děkuju.
Řekněte, kdyby se cokoliv změnilo
nebo jestli se máme na něco zaměřit víc.
Já s touhle osobou komunikovat nechci, takže jestli…
Budu rád, jestli můžeme zůstat ve spojení každý zvlášť.
- Určitě. - Jistě.
Kdyby cokoliv, dáme vám vědět.
A vy se můžete kdykoliv stavit,
kdyby vás cokoliv napadlo nebo trápilo.
Super. Nashle.
- Děkuju. - Děkuju, Mono.
- Nashle. - Nashle.
Björne?
Björne, prosím tě, počkej.
No tak, můžeme si o tom promluvit?
Můžeme si promluvit?
Prosím tě, Björne, můžeme s tím kolem péče přestat?
Na tos měla myslet, než jsi nám zničila rodinu.
Ne, s „tím kolem péče“ nepřestanu.
Prosím tě, jsme v tom společně.
Chceš děti trápit psychologickými testy,
jen abys dokázal, že máš pravdu? To chceš?
Omlouvám se ti.
Upřímně.
Doopravdy.
- Všechno mě to mrzí. - Dobře.
- Opravdu. - Jasně.
Ale děti toho ušetři.
- Poznamená je to na celý život. - Že jim to dělám já?
Podle tebe byl psycholog odpověď na všechno.
To tys je poznamenala, když jsi nás opustila.
To tys chtěla rozvod, ne já.
A o tvoje potřeby ani potřeby dětí tady nejde.
Jde o moje práva.
A já se jich domůžu, protože ty nejsi pro moje děti dobrá matka.
Jsi naprosto lehkovážná.
Ničíš jim životy,
ničíš jim sny,
ničíš jim budoucnost,
tak teď bude po mém!
No tak, vzpamatuj se!
Björne, krucinál!
Nebyli jsme šťastní!
Měli jsme krizi
a ty sis to nechtěl přiznat.
Ani jsi to nechtěl řešit.
Dobře víš, že to jsou děsný kecy.
Všechno se žvaněním nevyřeší.
Něco se prostě vyřeší samo!
Chtělas rozvod, ale teď už po tvém nebude.
Mám toho dost.
Copak jsem já snila o nějaký túře po Asii?
Ne, protože mě zaměstnával náš život, Björne!
Chtěla jsem žít náš život, Björne! Chápeš to?
Nenavrhovala jsem jen terapii. Zkusila bych cokoliv.
Pauzu, trojku, cokoliv!
Ale tobě to bylo fuk!
Ale víš co? Byli jsme nešťastní!
Oba dva. Byli jsme děsně nešťastní.
A tys s tím nic nedělal.
Nedělals vůbec nic!
To zní jako tvoje vysvětlení, Frido. Jen tvoje.
Jestli tě ale zajímá to moje, to se trochu liší.
Chtělas totiž být sama a teď si to vyzkoušíš.
Moje děti mi nevezmeš! Budou bydlet u mě!
Jejich rodiče jsme ale oba.
Potřebujou nás oba.
A taky musíme…
Musíme komunikovat. Tohle komunikace není!
Ne, přesně tak. Já s tebou komunikovat nechci!
Jsi blbá?
Já s tebou komunikovat nechci.
A žádný hipísácký Vánoce nebudou. Povím ti, co bude.
Vezmu děti k našim a ty si je můžeš vzít na silvestra.
Konec diskuze.
Ahoj, vítám vás.
Nepůjdete nahoru?
Děti musí dostat dárky.
Ani si nedáme kávu?
Jo.
Ahoj, zlatíčka!
Ahoj, mami.
Moc vám to sluší.
Jedeme k babičce.
- Čeká na nás překvapení. - Já vím.
Bude to ohromná zábava.
Tady máte pár dalších překvapení.
Trochu cukroví na cestu.
A Leo, tady máš méďu.
Užijte si ty vůbec nejlepší Vánoce.
Zavolejte, kdybyste něco chtěli.
Nebo i jen tak.
- Co budeš dělat ty? - Ty slavit nebudeš?
Jo, určitě.
Musím oznámkovat spoustu písemek.
A pak asi půjdu k tetě Joanně.
Nejdřív ale musím zavolat Santovi,
aby měl babiččinu adresu.
Už asi musíme jet.
Musíme se rozloučit.
Ještě musíte dát mamce pusu. Pojďte sem.
Mám tě ráda, broučku.
Obejmi mě.
Mám vás ráda.
Moc vás miluju.
- Jo? - Čau, mami.
- Čau.
- Mám tě ráda. - Mám vás ráda. Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
- Teď je to had, a teď je to slon! - Kouzlení už bylo dost, Louie.
- Sundej si ten kostým. - Já nechci.
Byly to moc hezké Vánoce, ale bude ti vedro.
Chci ho ukázat mámě!
Mámě ho ukážeš, až ji uvidíš, ano?
Já chci mámu!
Já chci mámu taky.
Zlato, pojď sem.
Máš místo mámy mě. Pojď se sem posadit.
No tak.
Pojď.
TRAUMA Z ODLOUČENÍ
Úzkost z odloučení
nebo deprese.
Dá se přirovnat k drogovému absťáku.
Způsobuje dokonce i oslabení imunity.
Kdybyste byla muž, mohl bych vám nabídnout sklenku vína.
Na dopaminový systém ženského těla
ale alkohol takhle neúčinkuje.
Mohl bych vám dát dávku oxytocinu,
aby vám rozproudila dopamin.
Nebo antidepresiva.
Asi to musíte překonat.
Snažte se hledět dopředu.
Dělat věci, které vás baví.
Ne, Tinder používat nezačnu. To vážně ne.
Radši umřu, než abych se vystavila…
Tak děsně povýšenecká.
Neznám nechutnější a odlidštěnější způsob seznamování.
Proč…
Proč taky nemáme appku jako SCRUFF?
Čistě na sex, kde se nemusí nudně žvanit,
než se jde na věc.
Parádní, co?
Jo, protože já už s láskou skončila.
Stejně by se nic nestalo,
ani kdybych v nějaké appce sdílela svoji polohu.
Holka, je rok 2021!
Takhle Tinder funguje.
Představ si, že jsi v bufetu a máš hlad.
Můžeš si vybrat ty největší lahůdky.
Dostaneš přesně to, co chceš.
Jenže kdo by chtěl mě?
Časem se přes to člověk musí přenést.
Tak jsem začal s terapií a zpytoval nitro.
A teď…
Je to za mnou. Uzavřená kapitola.
- Výborně. - Jo.
- A bylo to rychle. - Jo.
Jen půl roku. Jsi machr.
Co?
Žijeme jen jednou.
Nemohl jsem dál ztrácet čas pátráním po tom, proč to neklape.
Nestálo to za nic. Je to složité.
Teď je po všem.
Našli jsme si svoje rutiny a všechno klape.
Žádné drama.
Je čas trochu žít.
Kéž bych mohla říct totéž.
Je to tak zlé?
Jo, ale…
Byla jsem nevěrná, tak mi to patří.
Obvykle je za tím něco dalšího, ne?
Věř mi, dobře to vím.
- Já ti to neřekl? - Ne.
Moje ex si našla někoho jiného, a tak…
Tak jsem přemýšlel…
jestli jsem mohl něco udělat jinak.
V každém vztahu jsou dva.
Tak se to dá taky brát.
Jsi smutná, že to nevyšlo?
Jo, jsem.
Spoustu věcí jsem mohla udělat jinak.
Mohla jsem dřív
komunikovat a poukazovat na problémy,
místo toho, co jsem nám způsobila.
Nejtěžší je asi ten pocit zrady.
A když o tom nedokážeš mluvit, tak…
U nás to vedlo k diskuzi o tom, jestli nebudeme…
šťastnější každý zvlášť.
Jo.
Náš vztah by takovou upřímnost asi neustál.
A proto taky skončil.
O takový vztah nikdo nestojí.
O jaký vztah stojíš ty?
Tak ahoj.
Ahoj.
- Můžu ti je svléct? - Jo.
Udělám to.
Krucinál.
Moment.
- To nic. - Promiň.
- Ne. - To je k vzteku.
- Sakra. - O nic nejde.
Krucinál.
Promiň. Fakt promiň.
To nic.
Vážně promiň. Jsem fakt nadrženej.
To se mi ještě nestalo. Nikdy.
To nic, chápu to.
Taky jsme se rozváděli.
Chápu to.
Aha. Složitý?
Ne, vlastně vůbec ne.
Ne?
Už při svatbě jsem věděla, že to nebude navěky.
Vždyť máte děti.
Jo, máme.
Různé vztahy plní různé potřeby.
Dal mi dceru, za to jsem ráda.
Ale tohle neřeš.
Vážně o nic nejde. Viděla jsem to mockrát.
Kdyžtak si vezmeš modrou pilulku.
- Ne? - Jo.
- Není to žádná velká věda. - Ne, jasně.
Ale víš co?
Příště?
Moc rád.
Ahoj. Měj se.
Ahoj.
PŘEŽÍVÁNÍ
Ztratil jsi chuť žít?
Ano, ale překonal jsem to.
Hledal jsem někoho nového.
Nechtěl jsem být sám.
Už mi v životě bylo líp.
- To určitě. - Ale od drog se držím dál.
Je to…
Jen nevím, jak se z toho dostanu.
Co to bylo?
Já…
Zapojil jsem se do vědecké studie.
Vědci tomu říkají test nuceného plavání.
- Odehrává se za námi. - Je to zajímavé.
Hraboši, kteří si prošli odloučením,
se prostě utopí.
- Jdou ke dnu. - Prostě se utopí.
Neplavou?
Ne, jdou přímo ke dnu.
Jiní, kteří mají partnera,
plavou jako o život.
Nevzdávají to.
Plavou dál.
Mají důvod žít.
Vychází z toho, že vztahy nás udržují naživu.
Proto vyhledáváme svazky.
Stále dokola.
Björne!
Ahoj!
Ahoj.
Co…
- Nazdar. - Ahoj.
- Jak je?
Dobře, díky. Rád tě vidím.
Páni. Taková doba.
To jo. Co…
Co tady vůbec děláte?
Jdeme za ředitelkou.
Oliverovi se ve staré škole nelíbí, tak možná půjde sem.
Fajn, to je prima.
Leo má vystoupení s divadlem…
- Vážně? - Super.
Jo.
- Rádi jsme tě viděli. - Nápodobně.
Slyšela jsem, jak jste dopadli s péčí.
Dobře, že se to vyřešilo.
Jo.
Chodím teď na terapii.
- Páni. - Jo.
Je to fajn.
Super.
Zbavit se vší té úzkosti a zahořklosti…
- Jo. - To je super.
Člověk se asi prostě musí nějak rozhodnout.
O tom, co chce. Nic není správně nebo špatně, ale…
- Ne. - Jen se rozhodnout.
Počkat, vy…
Jste zase spolu?
Pardon, jen se to snažím…
Znovu se k sobě nestěhujeme…
Ne, to nikdy.
Zkoušíme něco nového.
Máme jeden druhého, ale k tomu větší volnost.
To vám přeju.
Vídáme jiné lidi, ale společně.
Jo.
Páni. Fajn. Blahopřeju.
- Díky. - To…
Musíme jít, ale rádi jsme tě viděli.
Já vás taky. Hodně štěstí.
- Měj se. - Jo.
- Pozdravuj od nás. - Jasně.
Je čas přivolat zvířata.
Co jste zač?
Já jsem kohout. Zpívám takhle: kykyryký!
Já jsem slepice. Kladu vajíčka, která jsou k jídlu.
Čtyři hraboši.
- Kdo jsi ty? - Jednorožec.
Není to trochu moc?
Není nás moc?
Můžeme jedno ubrat.
Starejte se o zvířata, o přírodu a jeden o druhého.
- Podržíš mi to? - Jo.
- Mně taky? - Jo.
- Máš Leovu bundu? - Bundu jo, ale ne méďu.
Ahoj, Christine! Jak se máš? Ráda tě vidím.
Jak se máte? Ahoj.
To víš. Co vy?
My?
Aha, ne, ty myslíš…
Všechno fajn.
Rozvedení, šťastní, v pohodě.
Je to tady prima.
Zrovna hledám svého mrňouse, tak…
- Běž. - Tak zatím.
- Jo. - Nebo…
Vážně?
Sousedku?
Jo, ale to bylo…
- Bylo to tak nejsnazší. - Jasně.
Tati, udělali jsme dort. Dáš si ho s námi?
Ano, ale zlato…
Prosím tě, tati.
No tak, tati.
Radši se zeptejte mámy.
Prosím tě, mami. Jsi ta nejlepší máma na světě.
- Prosím, mami. - Nemám nic v lednici.
Nemůže si dát táta dort?
Měli jsme mít zbytky…
Ale jestli ti nevadí dort k večeři…
Ty nemáš nic v lednici?
Ne.
Snažím se dávat si občas oraz.
Ano.
Přijde Ben.
Aha.
Tak jestli chceš vzít Christine,
můžeš.
Nevadí to.
- Tak jdeme na to. Dort k večeři. - Jo!
Ano, je to matoucí,
ale struktura mozku
nám může pomoci řešit vztahové problémy
prostřednictvím tří souvisejících soustav,
které se vyvinuly pro vztahy, rozmnožování a rodičovství.
- Rozkrojíme tu dokonalost? - Ano!
Ano.
Tyto soustavy ale nejsou vždy přímo propojeny.
Můžete milovat jednoho člověka,
být zamilovaný do druhého
a sexuálně přitahovaný ke třetímu,
a to vše zároveň.
Může to být neurologické zdůvodnění toho,
proč augustiniánská pravidla vztahů
neplatí pro každého.
Přes všechny naše rozdíly
se ale stále posuzujeme podle starých pravidel a měřítek,
snad ve snaze najít v chaosu lásky nějaký řád.
Tak se aspoň vlk nažere a koza zůstane celá.
- Co to našemu zvířátku děláš? - Tohle.
Co to děláš?
Nechápu, proč nemůžeme bydlet všichni dohromady.
Taky potřebuju vlastní byt, jako vy máte svoje pokojíčky.
Ty my dospělí nemáme.
Jo, ale takhle je to mnohem lepší,
protože mě nebaví se pořád stěhovat.
Rozešli se oni,
tak by se měli tam a zpátky stěhovat oni, ne?
Ale mít dva byty se mi líbí.
Myslíš, že se k sobě zase vrátí
jako normální rodiče?
Ale Leo,
tohle je normální taky.
Rozvedené rodiče má přece polovina tvých spolužáků.
Jen o tom nemluví.
No a…
Občas spolu asi jsou.
Myslím fyzicky.
A co Ben a Christine?
Netrápí je to?
Ne, než si s Benem a Christine začali, aspoň myslím.
Ale nevím.
Na střeše? To je nebezpečné. Slez.
Tak jo, opičky…
Co je tady k smíchu?
Opičky jste vy, dospěláci.
Vážně? Dobře.
To je nejspíš pravda, ale teď budeme všichni žabičky.
Jo? Pojďte.
Začneme. Můžeme?
Zazpíváme si „Žabičky“.
Žabičky, žabičky, všichni se jim posmívají.
Chybí jim ušiska, ani ocas nemají.
Kvák kvák kvák, kvák kvák kvák…
Otázka tedy zní:
jsme my lidé biologická stvoření
žijící podle předprogramovaných genů,
nebo je to výhradně otázka svobodné vůle,
když se odchylujeme od monogamní normy?
Ano.
Ne, ano,
možná obojí.
Jsme jak biologická, tak intelektuální stvoření,
ovlivňovaná vším od náboženství po dědičnost a prostředí.
Nehledě na sexuální, náboženskou a politickou orientaci
jsme my lidé koneckonců
fantastickou směsí biologie a intelektu.
A to je jen lidské.
Otázka ale zůstává:
jak chcete žít svůj život?
To je pro tento týden vše.
Příští týden se v pořadu Noční dioráma
opět podíváme na lidské chování
z jiné perspektivy.
Příště se budeme zabývat násilím.
Je násilí vrozené, nebo naučené?
Budeme se na vás těšit.
Snad si nás naladíte i příště.
Překlad titulků: Ondřej Kavka