‫השימפנזה הננסי,‬
‫קרוב המשפחה הקרוב ביותר לבני האדם‬
‫עם דמיון רב ומרתק ביניהם.‬
‫חוץ מדבר אחד.‬
‫השימפנזה הננסי מופקר מאוד,‬
‫בעוד שבני אדם יוצרים‬ ‫מערכות יחסים מונוגמיות ארוכות טווח.‬
‫או שלא?‬
‫שבעים אחוז ממערכות היחסים חוות אי נאמנות,‬
‫ובעולם, אחוז הגירושים עומד על 60 אחוז.‬
‫ועדיין, הנורמה‬
‫עדיין סובבת סביב אהבה לכל החיים.‬
‫למה?‬
‫כשאבותינו התחילו לצעוד על שתי רגליים‬
‫כדי למצוא עוד אוכל,‬
‫הנקבות נאלצו לשאת את ילדיהן‬ ‫בזרועותיהן במקום על גבן,‬
‫כפי שנהגנו כשהלכנו על ארבע.‬
‫עם הילדים על גבן,‬ ‫הנקבות יכלו להגן על עצמן.‬
‫אבל מהשלב הזה בהיסטוריה,‬
‫הזכר נאלץ להגן גם על האישה והילד.‬
‫יש טוענים שזה היה היסוד‬
‫לחיבור הזוגי המונוגמי של בני האדם.‬
‫ואז הגיעה הדת.‬
‫בסביבות שנת 350 לספירה,‬
‫אוגוסטינוס מהיפו‬ ‫תיאר את מיניות ותאוות האדם‬
‫כ"שחיתות מוסרית‬
‫"שעונשה צריך להיות גירוש ניצחי מגן עדן."‬
‫הדחפים האנושיים הדאיגו מאוד‬ ‫את אוגוסטינוס המסכן‬
‫והוא הגדיר את הנישואים כמוסד שיסדיר אותם.‬
‫נישואים מקובלים בשביל רבייה,‬ ‫נאמנות ופולחן דתי.‬
‫אך ללא תשוקה.‬
‫אחרת, תיאלצו להישרף בגיהינום.‬
‫אך נראה שאיום עונשו של האל‬
‫לא הצליח לעצור את הדחפים האנושיים.‬
‫או "הדחפים הגבריים" יש לומר?‬
‫עד הרומנטיזם של המאה ה-18,‬
‫כשרגשות סוף סוף הורשו להיכנס למרחב.‬
‫אז הפכו הנישואים לזוגיות,‬ ‫אידאל מונוגמי של חיים שלמים.‬
‫אך לא ניתן היה למתן‬ ‫את התאווה להרפתקאות מחוץ לנישואין.‬
‫עד…‬
‫תחילת המאה העשרים,‬
‫כשתנועת זכויות הנשים‬ ‫דרשה סוף סוף שוויון זכויות‬
‫וחירות מינית שוויונית.‬
‫- הצביעו למען נשים -‬
‫זו הייתה בעיה עבור הכנסייה הנוצרית.‬
‫האם הם יצטרכו להתמודד‬ ‫גם עם בתי בושת לנשים עכשיו?‬
‫טוב, אנחנו יודעים איך זה הלך.‬
‫אך למזלנו, מאבק שחרור האישה נמשך‬
‫במהלך המאה ה-20 כולה.‬
‫מהמהפכה המינית בשנות השישים,‬
‫- כוח הפרח -‬
‫אנשים יכלו לשכב‬ ‫ולחיות עם בני/בנות זוג שבחרו.‬
‫מערכת היחסים של הזוג המודרני‬ ‫הייתה אמורה להכיל הכול.‬
‫אנשים ציפו לבטיחות והרפתקאות, חברות וסקס,‬
‫הכול תחת קורת גג אחת בשותפות לכל החיים.‬
‫אז למה אנשים התגרשו יותר מאי פעם?‬
‫מי התנהג יפה?‬
‫סנטה הגיע!‬
‫תראו מה הוא הביא!‬
‫טוב, עכשיו נחזיק אצבעות.‬
‫היא בחודש רביעי אז זה צריך להיות בסדר.‬
‫וואו, מדהים שאתם באמת עושים את זה.‬
‫כמה שנים של החלפת חיתולים,‬ ‫מחסור בשינה ומצב כלכלי גרוע,‬
‫אי אפשר להתווכח עם זה.‬
‫אתה התגרשת אחרי שלוש שנים.‬
‫אני יודע על מה אני מדבר.‬
‫טיון ואני לא משלים את עצמנו‬ ‫שזה יהיה קל בכל גיל.‬
‫ותהיו אבא מס' אחת ואבא מס' שתיים?‬
‫לא, אבא וחבר של אבא.‬ ‫זה הזרע של טום, אז זה העתיד.‬
‫אתם יודעים מה תעשו בעשור הקרוב.‬
‫לעזאזל, אני לא רוצה להתבגר.‬
‫אדם, אני לא חושבת שיש סיכון שאי פעם תתבגר.‬
‫אני חושב שזה די בוגר מצידכם‬ ‫לעבור לגור ביחד.‬
‫ועכשיו אנחנו רק מחכים גם לכמה ילדים.‬
‫כן, אנחנו מתאמנים המון. כל הזמן.‬
‫בסדר, כן…‬
‫לחייכם.‬
‫לחיי הדירה החדשה.‬
‫לחיים, מזל טוב.‬
‫כיף לחגוג את חג המולד בקיץ.‬
‫לחיים!‬ ‫-לחיים!‬
‫לחיים.‬
‫כן, חג מולד שמח!‬
‫היי, אפשר לעשות סמים בקרוב? אני ממש שיכור.‬
‫פרידה, יש לך צלחת קטנה?‬
‫נראה לי שיש לנו צלחת. יש לנו צלחות במגירת…‬
‫הצלחות.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫- חיבור זוגי -‬
‫כשנברני שדות מזדווגים,‬
‫המוח שלהם משחרר דופמין, הורמון התגמול.‬
‫זה משמח אותם והם רוצים יותר משותפם.‬
‫וזה אותו הדבר אצל בני אדם.‬
‫סקס מייצר דופמין‬
‫שיוצר חיבור,‬
‫והוא הבסיס לחיבור הזוג.‬
‫חכה. אני רק…‬
‫שם.‬
‫כן, זה…‬
‫לעזאזל, זה מרגיש כאילו‬ ‫לא עשינו את זה כבר חודשיים.‬
‫לא, הזדיינו בשבת שעברה.‬
‫אתה לא זוכר?‬
‫מה? באמת?‬
‫כן.‬
‫לא יכול להיות שזה היה איתי.‬
‫לא, היא נפלה מהמיטה?‬
‫אולי היא דפקה את הראש בצד של המיטה.‬
‫זה בסדר.‬
‫אלוהים, אולי כדאי שנמצא מטפל שינה או משהו.‬
‫מה?‬
‫טוב, היא עדיין מתעוררת כל לילה.‬
‫השאר לא היו ככה.‬
‫אני לא מבינה את זה.‬
‫לא ישנו לבד כבר נצח.‬
‫זה… זה נורמלי?‬
‫אנחנו חייבים לדבר על זה עכשיו?‬
‫לא, סליחה.‬
‫זה פשוט…‬
‫ברגע שהראש שלי נופל על הכרית‬
‫המחשבות מתחילות. אני מצטערת.‬
‫את יכולה רק להיות בשקט לרגע?‬ ‫-כן, סליחה.‬
‫בוא הנה, מותק.‬
‫בוא הנה.‬
‫חכה, חכה. קונדום.‬
‫לא, בבקשה.‬
‫תפסיק לקטר.‬
‫פשוט תשים קונדום, בבקשה.‬
‫אנחנו לא יכולים פשוט…‬
‫לא, פשוט שים את זה. כמה קשה זה יכול להיות?‬
‫אני רק רוצה להרגיש אותך באמת.‬ ‫זה לא כזה מוזר, נכון?‬
‫אבל או שאדחוף לעצמי הורמונים‬ ‫או חתיכת מתכת,‬
‫או שאני איכנס להיריון שוב,‬
‫ושום דבר מהדברים האלה לא יקרה,‬ ‫אז שים את זה.‬
‫כן, בסדר.‬
‫אנחנו מנהלים את הדיון המזוין הזה כל פעם.‬
‫עכשיו החייל חובש קסדה.‬
‫תפסקי את הרגליים קצת.‬ ‫-כן.‬
‫הנה.‬
‫בסדר.‬
‫חכי.‬
‫עכשיו תתרכז.‬
‫יותר חזק.‬
‫מה אמרת?‬
‫יותר חזק?‬
‫את רוצה את זה יותר חזק?‬
‫למה את רוצה את זה יותר חזק?‬
‫בבקשה…‬
‫היית רוצה שיהיה לי יותר גדול?‬
‫לא.‬
‫תפסיק.‬
‫אל תשאל את זה אחרי שלושה ילדים ועשר שנים.‬
‫את תלכי בזיג-זג כשאני אסיים איתך.‬
‫אני אוהב להיות בתוכך.‬
‫אמא?‬
‫לא, תמשיך.‬ ‫-טוב.‬
‫אמא!‬
‫פשוט תמשיך! תמשיך!‬
‫תישארי במיטה.‬
‫אמא!‬
‫לעזאזל.‬
‫אלוהים!‬
‫בסדר, אנחנו יוצאים עוד חמש דקות.‬
‫אבא? אני אקבל כלב לחג המולד?‬
‫מה?‬
‫מה אתה…? לא, אנחנו לא יכולים לגדל כלב.‬
‫לא בדירה. זה לא הוגן כלפי החיה.‬
‫אנה? אנה!‬ ‫-תפסיקי להילחץ. את לא צריכה להציק.‬
‫כן, אני כן. השעה 07:30. קדימה.‬
‫לחץ לא טוב לבריאות שלך.‬
‫את אמרת בעצמך. נכון, אבא?‬ ‫-כן, חכה.‬
‫תצחצח שיניים.‬ ‫-אבא, אתה לא עונה.‬
‫מה אמרת?‬
‫אתה כזה מעצבן, אתה לא מקשיב.‬
‫אתם מלחיצים אותי. זה לא בריא.‬
‫אני יודעת. אני מצטערת, מותק.‬
‫קח את אלה.‬ ‫-טוב.‬
‫יופי.‬ ‫-קדימה. תלבש את האוברול.‬
‫אנה, בבקשה…‬ ‫-כן, כן.‬
‫לעזאזל!‬
‫קדימה.‬ ‫-אבל אני רוצה את הגרביים הנוחות.‬
‫כן, אבל קר בחוץ, אז את צריכה את אלה.‬
‫אבל אני רוצה את הנוחות…‬
‫לא, תפסיקי!‬ ‫-היא משכה אותי.‬
‫כן, ראיתי. אל תעשי את זה.‬ ‫-אבל אני רוצה את הגרביים הנוחות.‬
‫הן מלוכלכות.‬
‫את צריכה ללבוש גרביים נקיות.‬
‫מי לקח את בקבוק המים שלי?‬ ‫-בקבוק המים שלך אצלי.‬
‫אז תגיד.‬
‫אני לא רוצה לריב איתך, לואי.‬
‫בסדר.‬
‫הגרביים האלה טובות.‬ ‫אני אוהבת את הגרביים האלה, אמא.‬
‫יש לך…‬ ‫-כן, מה?‬
‫- שתי כוסות סוכר,‬ ‫שתי ביצים, קמח -‬
‫- 50 גרם חמאה, כפית סודה לשתייה -‬
‫- 20 דקות -‬
‫מה זה?‬
‫כולכם יודעים מה זה?‬
‫כן?‬
‫עוגה.‬
‫כן.‬
‫אבל עדיין לא, נכון?‬
‫כן, ליאם.‬
‫זה מתכון.‬
‫בדיוק. נכון.‬
‫ובשביל מה אנחנו צריכים מתכונים?‬
‫כדי לאפות עוגות, לדוגמה.‬
‫בדיוק.‬
‫כן, נכון.‬
‫ואם לא היה לנו מתכון,‬
‫העוגה יכולה לצאת יבשה או לחה מדי.‬
‫או שתצא לנו לזניה במקום.‬
‫זה לא מה שאנחנו רוצים.‬ ‫-לא.‬
‫נכון? אז המתכון הוא ההוראות.‬
‫אנחנו משתמשים במתכון כהוראות.‬
‫וזה אותו הדבר עם מחשבים.‬
‫זה כל כך טוב.‬
‫אבל חברים יקרים, בואו לא נתרווח, בסדר?‬
‫בונוס חג המולד לא נוצר מעצמו.‬
‫ואתם רוצים אוטו חדש, נכון?‬
‫נכון?‬
‫כן, אתם רוצים.‬
‫תחזרו לעבודה. קדימה. לכו.‬
‫תתפזרו.‬
‫סטפן, המצגת הייתה מדהימה.‬
‫ומוניקה, בואי נדבר רגע.‬
‫קל לה לעבוד 24 שעות ביממה‬ ‫כשאין לה שום דבר לחזור אליו בסוף היום.‬
‫מה? היית אצלה?‬ ‫-תפסיק.‬
‫שכבת איתה?‬ ‫-לא.‬
‫לא, אבל היא אמרה בעצמה. היא לא רוצה משפחה.‬
‫היא רק רוצה לחיות את החיים.‬
‫כן, טוב, אני יכול להתחבר לזה.‬
‫אבל קבל את זה.‬
‫מי רוצה מכונית כשאפשר לקנות אחד כזה?‬
‫וואו.‬ ‫-נכון?‬
‫איפה מצאת את זה?‬
‫בנגקוק. וזה גם היה די זול.‬
‫אני מתכתב עם בעל החנות.‬ ‫הוא נשמע ממש מגניב.‬
‫זה נראה טוב.‬
‫עם זה… נגיע עד נפאל עם זה.‬
‫אני לא יכול לחכות.‬
‫גם אני לא.‬
‫אתה יודע…‬
‫חרא, אתה הולך הביתה?‬
‫לא, אני אעבוד עוד כמה שעות.‬
‫שבוע בלי הילדים.‬
‫נכון, יפה לך.‬
‫תהנה.‬
‫כן.‬
‫שלום, שלום. היי.‬
‫הוא קורא.‬ ‫-ואז…‬
‫הנחש אמר…‬
‫שהיא…‬
‫אי אפשר להגיד שלום?‬
‫…אכלה את התפוח, אבל…‬
‫את המתוקה הקטנה שלי.‬
‫לא, לעזאזל!‬ ‫-מה עשיתי? מה קרה?‬
‫כמעט הפלתי את זה.‬ ‫-רק רציתי לחבק אותך.‬
‫פשוט ליאו ממש חיכה להקריא לנו את הספר הזה.‬
‫קנית נוזל כביסה?‬
‫איזה ספר אתה קורא, ליאו?‬
‫היי, אבא.‬ ‫-היי.‬
‫אנחנו קוראים את הספר אלכס וחוה בבית הספר.‬
‫אדם וחוה, מותק.‬
‫אלכס וחוה נשמע נחמד.‬
‫קנית?‬ ‫-לא, אני חושש ששכחתי.‬
‫אבל הבאתי יין. רוצה קצת?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫לא…‬ ‫-אבא, אתה רוצה לשמוע?‬
‫אני אשמח לשמוע.‬ ‫-תקשיב.‬
‫טוב.‬ ‫-יום אחד כשחוה הייתה ב…‬
‫אנה, אנחנו אוכלים. בואי.‬
‫היי, מותק. את רעבה?‬
‫יופי.‬
‫הייתה לנו תאונה קטנה היום בבית הספר.‬
‫כן, הבנתי.‬ ‫-אז אני צריכה לעשות כביסה.‬
‫הבנתי, אבל שכחתי לקנות, בסדר?‬
‫טוב…‬ ‫-ברצינות, שוב פסטה?‬
‫אם זה לא מתאים לך,‬ ‫את יכולה ללכת לישון בלי ארוחת ערב.‬
‫ואני אקח את זה. הסוף.‬
‫אתה לא יכול פשוט לקחת את זה ככה.‬
‫כן, האמת שאני יכול,‬
‫כי עכשיו אנחנו אוכלים ארוחת ערב ביחד.‬
‫קדימה, בואו נאכל.‬
‫כשאתה לומד, אני לא מפריע לך, אבל עכשיו…‬
‫למה אתה עושה לי את זה?‬
‫אמא, תגידי לו. הוא לקח לי את הספר.‬
‫למה היית חייב לקחת את הספר עכשיו?‬
‫אבל, מותק, הוא לא התכוון לקחת אותו, בסדר?‬
‫בוא נאכל קודם ואז נקרא את השאר.‬ ‫בסדר, מותק?‬
‫אני כועס!‬ ‫-כן, מספיק!‬
‫מספיק. שמענו שאתה כועס.‬
‫היי.‬
‫ככל שתאכל מהר יותר,‬
‫נוכל להתכרבל על הספה‬ ‫ולקרוא יותר מהר, בסדר?‬
‫בסדר, מותק?‬
‫היי, תירגעי, בסדר?‬
‫בואי, שבי, תני לי להראות לך משהו.‬
‫וואו.‬
‫וואו… אז אתם באמת נוסעים?‬
‫אלוהים, כן.‬
‫באמת?‬ ‫-ברור… כן, באמת. ברור.‬
‫כן.‬
‫זה כל כך מגניב.‬
‫כן, זה באמת מגניב.‬
‫לואי צריכה מקלחת.‬ ‫לאנה יש שיעורים, אז חשבתי…‬
‫אתה יכול לקלח אותה? תודה.‬
‫…יודעים על הגנים שלנו.‬ ‫זה אומר משהו על המוח שלנו.‬
‫ועל המוח שנוכל לעצב.‬ ‫-את יודעת, תחשבי על איפה שאת יושבת…‬
‫ביורן?‬
‫ביורן. לך למיטה.‬
‫ביורן?‬
‫- שעמום -‬
‫נראה לי שקיימנו יחסי מין‬
‫שש פעמים בשעה בהתחלה.‬
‫כן, אז… עשינו את זה. כן, בהחלט.‬
‫ואז זה הפך לפעם בחודש‬
‫ועכשיו זה…‬
‫טוב, כמה זה עכשיו?‬
‫עכשיו זה…‬
‫רמות הטסטוסטרון יורדות בטירוף‬ ‫אחרי ירח הדבש.‬
‫כן, זה…‬
‫אנו הגברים צוחקים על זה.‬
‫"מה זה היה?"‬
‫"רמות הטסטוסטרון!"‬
‫בנוסף לזה, חייבים להודות ש…‬
‫כבר לא צריך להתאמץ כדי לתפוס אותה.‬
‫כן, יש לנו אחד את השני.‬
‫וזה גם טוב.‬
‫נראה לי.‬
‫נכון, מותק?‬
‫נכון?‬
‫טוב.‬
‫בגדים להחלפה, עוגיות, מים.‬
‫יש לנו הכול.‬
‫אנחנו יוצאים.‬
‫מה?‬ ‫-כן, אמרתי לך לפני שעה.‬
‫אפילו ענית לי.‬
‫מה אמרת?‬
‫לא שבת היום?‬
‫הם ערים כבר שעות וצריכים לצאת החוצה‬ ‫לפני שיחנקו אחד את השני.‬
‫בסדר.‬
‫אתה יכול לשאוב בינתיים?‬
‫מה שלומך?‬
‫אין שום דבר חדש. כלום.‬
‫עבודה, ילדים, ילדים, עבודה.‬
‫איך הדירה החדשה שלך?‬ ‫-היא נחמדה.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫אני רוצה לבקר.‬ ‫-כן, ברור.‬
‫אולי נראה מרוצה.‬
‫כן.‬
‫אני מקווה. כלומר, היא ממש קטנה.‬
‫אבל היא מספיקה לשנינו.‬
‫ואת?‬
‫הכול בסדר.‬
‫הכרת מישהו?‬
‫מה?‬
‫לא, ממש לא.‬
‫לא הכרתי מישהו,‬
‫אבל יש משהו קטן, צעיר וחטוב‬
‫שבא לתה מדי פעם.‬
‫אלוהים!‬
‫ועד כמה הוא חטוב?‬
‫מאוד חטוב.‬ ‫-טוב.‬
‫באמת?‬ ‫-אני כמעט מתביישת.‬
‫כי אני מרגישה שהחיים שלי ממש מושלמים כרגע.‬
‫ברצינות. אני זוכה ליהנות משני העולמות.‬
‫אני זוכה לשבוע שלם שבו אני עם אולי‬
‫ואני יכולה להיות נוכחת במאה אחוז כאמא שלו.‬
‫ואז אני מקבלת שבוע‬ ‫שבו אני יכולה לעשות בינג' מול הטלוויזיה,‬
‫לא לאכול אוכל מגעיל של ילדים,‬
‫ולטעון מצברים.‬
‫ברור שאני ממש מתגעגעת לאולי כשהוא אצל אדם.‬
‫אני לא יכולה אפילו לחשוב על זה.‬ ‫אבל לא יכולתי להמשיך עם מה שהיה לנו.‬
‫אני יודעת.‬
‫זה היה סיוט להשכיב אותם לישון.‬
‫לילה טוב.‬
‫אתה מרוצה? מהחיים שלנו?‬
‫כן, מאוד מרוצה, מותק.‬
‫על מה את חושבת?‬
‫אני לא חושבת שאתה מרוצה. או שאני מרוצה.‬
‫הבנתי.‬
‫אתה מתגעגע לחיים לבד?‬
‫מה?‬
‫לא לחיי הרווקות, אבל…‬
‫רק לעשות דברים בשביל עצמך,‬
‫להיות עצמך, להיות מי שאנחנו.‬
‫טוב, ברור שיש דברים שהייתי רוצה לעשות,‬
‫אבל אני עדיין יכול לעשות אותם.‬
‫רק שהימים כל כך עמוסים עכשיו…‬
‫אבל אתה באמת מאושר?‬ ‫-טוב…‬
‫כי זה מרגיש כאילו אנחנו חיים בשגרה,‬
‫אתה ואני.‬
‫אולי את צריכה לחשוב יותר על עצמך,‬
‫לעשות פחות, להירגע קצת.‬
‫כן.‬
‫אבל זה לא כזה קל‬
‫עם שלושה ילדים ועבודה במשרה מלאה.‬
‫כן, האמת שזה כן.‬
‫את רק צריכה לעשות את זה.‬
‫זה כזה קשקוש.‬
‫זה לא מציאותי.‬
‫איך אנחנו אמורים להירגע‬ ‫עם שיעורי בית, חוגים ובישולים…‬
‫למה לדעתך אני מתכנן את טיול האופנועים הזה?‬
‫זו בדיוק הנקודה שלי.‬
‫זה מרגיש כאילו אתה בורח מהחיים שלנו.‬
‫רגע. הרגע אמרת‬ ‫שאנחנו צריכים לעשות דברים לבד.‬
‫את אמרת את זה.‬ ‫אז גם את יכולה לעשות דברים לבד, נכון?‬
‫זה לא כזה פשוט. זה מה שאני אומרת.‬
‫זה כן פשוט, אבל את מסבכת את זה.‬
‫את לא צריכה לקום בשש וחצי כל בוקר מזוין.‬
‫את לא צריכה לבשל כל ערב.‬
‫נוכל לפתור את זה.‬
‫את לא צריכה לכבס כל הזמן.‬ ‫הם לא כאלה מלוכלכים.‬
‫כן, אני כן. למה לעזאזל אתה מתכוון?‬
‫אני מתכוון שאת יכולה להירגע קצת.‬
‫אז מי יעשה הכול?‬
‫אני אישן על הספה.‬ ‫אני לא יכול להתמודד איתך עכשיו.‬
‫כן, נהדר.‬
‫זה פשוט מושלם.‬
‫פתרון בעיות נהדר.‬
‫אני רק אומרת שאני לא כמוך.‬
‫לא.‬ ‫-לא.‬
‫אני לא יכולה לכבות את המשפחה שלי.‬
‫אני לא יכולה לישון עד מאוחר כל שבת.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫ואני לא מפנטזת על נסיעות ברחבי אירופה‬
‫באיזה טיול אופנועים עם חברים שלי.‬
‫אני לא.‬
‫אני נמצאת כאן ועכשיו בחיים שלי,‬
‫ובחרתי בזה.‬
‫זה מרגיש כאילו אתה תמיד חולם‬
‫להיות במקום אחר, לא כאן.‬
‫טוב, ככה את מרגישה, אבל אני…‬ ‫מה את רוצה שאני אגיד?‬
‫אני רוצה שתדבר איתי.‬ ‫אנחנו צריכים לדבר על זה.‬
‫אנחנו תמיד עייפים‬ ‫וזה אף פעם לא הזמן המתאים,‬
‫אבל כשאני מנסה לדבר איתך, אתה רוצה לברוח.‬
‫נכון?‬
‫אולי צריך לדבר עם מישהו.‬
‫כמו יועץ נישואים.‬
‫אני מרגיש טוב, פרידה.‬ ‫אבל אולי את צריכה טיפול.‬
‫זה לא הוגן, מר פורנו אנאלי.‬
‫אני יודעת שאתה רוצה יותר בחיים‬
‫מטאקו בימי שישי וסקס יומיומי.‬
‫למה אי אפשר לדבר על זה?‬
‫לעשות משהו בקשר לזה.‬
‫כמו, אני לא יודעת…‬
‫לעשות הפסקה,‬
‫או אולי לנסות לערב גורם שלישי, או…‬
‫או אולי לא.‬ ‫-לא.‬
‫אבל אני יודעת שיש דברים שאפשר לעשות.‬
‫אנחנו פשוט צריכים עזרה.‬
‫כולם הולכים לטיפול, למה שלא נלך?‬
‫חכי רגע. תקשיבי לי.‬
‫אנחנו לא נעשה הפסקה. תשכחי מזה.‬
‫והעניין עם הגורם השלישי… עישנת משהו?‬
‫וטיפול זה לא תמיד התשובה.‬
‫לפחות לא בשבילי.‬
‫אז מה נעשה?‬
‫אולי נצא לבלות?‬
‫- הצתה מחדש -‬
‫אלוהים, כן.‬
‫קרה לנו אותו הדבר.‬
‫כשרמות האוקסיטוצין שלנו צנחו,‬
‫נהיינו כמו אח ואחות.‬
‫טוב, אני היינו חרמנית כתמיד,‬
‫אבל אתם יודעים,‬
‫את לא שוכבת עם אח שלך.‬
‫אז גן החיות ניסה להרים‬ ‫את רמות ההורמונים שלנו.‬
‫הם חשבו שנהיינו פסיביים מדי.‬
‫כן.‬
‫אז הם נתנו לנו צעצועים חדשים.‬
‫בהתחלה חשבתי שזה מגוחך.‬
‫זאת אומרת, המטרה הייתה קוביות בבטן?‬
‫אבל אז…‬
‫מה אני אגיד?‬
‫תראו את השרירים האלה.‬
‫זה נתן חיזוק רציני לכימיה בינינו.‬
‫כן, מותק.‬
‫היא ישנה?‬
‫כמו דוב.‬ ‫-יופי.‬
‫לעזאזל, את שווה.‬ ‫-תפסיק.‬
‫אני רק אשים את זה בפנים.‬
‫תפסיק. אני מרגישה רק עייפות.‬
‫אז אני מניח שאני אלך.‬
‫או שאחכה לך?‬
‫לא, אל תדאג. אמא תגיע בקרוב.‬ ‫-טוב.‬
‫נוכל להיפגש אחר כך אם את רוצה.‬
‫אלא אם אני אירדם בארוחת הערב.‬
‫אני די בטוח שהחברות החוגגות שלך‬
‫יביאו משהו שיחזיק אותך ערה כל הלילה.‬
‫זה נשמע ממש ילדותי.‬
‫אך אחד לא עשה סמים כבר מאה שנה.‬
‫ומי יטפל בילדים מחר?‬
‫טוב, סליחה. יש להם גם אבא.‬
‫אני יכול לקחת את הילדים על הבוקר,‬ ‫אז צאי ותעשי חיים.‬
‫את צריכה את זה.‬
‫טוב.‬
‫תעשי חיים.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫שלום!‬ ‫-היי!‬
‫היי!‬
‫שלום.‬
‫תורי.‬ ‫-אני לא עומדת בזה.‬
‫אאוץ!‬
‫זה נשמע מדהים. רק שניכם?‬
‫כן, בטח. זה… תודה.‬
‫אנחנו מדברים על הטיול.‬ ‫-כן.‬
‫זה יהיה מדהים. מרטין ואני,‬ ‫כבישי אפר אין סופיים.‬
‫אנחנו עושים את הטיולים האלה‬ ‫מאז שהיינו בני 20.‬
‫בני 20?‬
‫ועכשיו אתם בני כמה, 21?‬
‫שניכם…‬
‫לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫אני מתה על טיולי אופנועים. מתה עליהם.‬
‫מה, אז את רוכבת?‬
‫אם אני רוכבת? אתה צוחק עליי? מתה על זה.‬
‫מדהים. נהדר.‬
‫זו הדרך הכי טובה לראות את העולם,‬
‫לדעתי.‬
‫אני מסכימה.‬ ‫-זה מדהים.‬
‫אצבעות מגושמות.‬ ‫-מה?‬
‫הפלתי את זה.‬
‫מה אמרת?‬
‫מה הפלת?‬
‫שלום. צריכה עזרה?‬
‫לא, אני אסתדר. תודה.‬
‫זה נהדר.‬
‫תקשיב, נחש מה יש לי.‬
‫מה?‬ ‫-חשבתי שנחגוג.‬
‫לא…‬ ‫-כן, קדימה.‬
‫כאן?‬ ‫-כן.‬
‫עכשיו?‬
‫מה קורה?‬ ‫-לא, כיף. כיף!‬
‫מה, אתה הולך?‬ ‫-אני כבר חוזר. אני מביא קרח.‬
‫הכרזת השם.‬ ‫-לא, המסיבה האחרונה שלנו הייתה הטבלה.‬
‫לחיים.‬ ‫-אלוהים, זה כל כך מיושן.‬
‫מותק, תפסיקי. את נראית מדהים.‬
‫החגיגה לא מפסיקה בפרוורים.‬ ‫היא רק קצת אחרת.‬
‫הוא צודק. בחיים לא ראיתי‬ ‫כ"כ הרבה סווינגרים וכ"כ הרבה סמים.‬
‫זה קרקס שם.‬
‫אתה צוחק? באיזה פרוור אתם גרים?‬
‫ברצינות?‬
‫איך זה עובד אצלכם?‬ ‫-בואו נדבר על זה אחר כך.‬
‫אני רוצה לדעת.‬ ‫-אחר כך.‬
‫היי, חבר'ה.‬
‫אם מדברים על סווינגרים וסמים,‬
‫לאמא שיש מתנה בשבילכם!‬
‫אנשים התחילו לקחת אקסטזי למטרות רפואיות.‬
‫יש לי הרבה טראומות לעבוד עליהן,‬
‫וברור שכולכם צריכים להירגע,‬
‫אז נרים כוסית לחיי‬ ‫להיות מיושנים ופחות רציניים.‬
‫ולהיפגש לעיתים קרובות יותר?‬
‫נעשה זאת.‬
‫לחיי זה שכולם יהיו‬ ‫יותר פתוחים להרפתקאות חדשות.‬
‫כמוני.‬ ‫-לחיים.‬
‫ביורן יטפל בילדים מחר.‬ ‫-הם יטפלו בביורן.‬
‫אלוהים, אני מת על ביורן.‬ ‫-לחיי ביורן.‬
‫לחיי ביורן.‬
‫אוי, לעזאזל.‬
‫אחרי כל מצגות הפאוארפוינט,‬
‫הבוסית צריכה להשיג זיון ולהירגע, אז…‬
‫מה? אתה לא יכול להגיד את זה.‬
‫זה לא פוליטקלי קורקט.‬
‫אבל אתה יכול לזיין אותה‬ ‫אם אתה יודע מה נשים צריכות.‬
‫אוי, איכס. לא, לא.‬
‫מה איתך, ביורן? מה אתה צריך?‬
‫אני צריך משקה. מה תרצו?‬ ‫-אני…‬
‫"סקס על החוף", בבקשה?‬ ‫-"סקס על החוף"…‬
‫שני "סקס על החוף", בבקשה.‬
‫סקס על החוף? כן, בבקשה.‬
‫היי.‬
‫אני לא יכול.‬ ‫-לא?‬
‫זה לא ייגמר טוב.‬ ‫-אתה בטוח?‬
‫אני בטוח.‬
‫אני נשוי. אני לא, את יודעת, בחור כזה.‬
‫מה?‬ ‫-אין בעיה. סליחה.‬
‫זה לא ייגמר טוב.‬
‫אני סתם מתגרה. לא הייתי רצינית.‬
‫לא, הרגליים שלך מפלרטטות.‬
‫אבל תשמע, אתה צריך לדעת‬ ‫שאני אמצוץ לך את הזין מתי שתרצה.‬
‫ואני מתכוונת למתי שתרצה. רק תגיד.‬
‫טוב.‬
‫טוב?‬ ‫-טוב. תודה.‬
‫מילה אחת.‬
‫טוב, לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫- אפקט קולידג' -‬
‫היה לנו אורח חשוב בחווה.‬
‫הנשיא קלווין קולידג' היה פה.‬
‫ואשתו גרייס שאלה,‬
‫"כל כמה זמן הזכר מזדווג?"‬
‫"עשרות פעמים ביום," אמר החוואי.‬
‫"הבנתי," אמרה גרייס.‬
‫"תגיד את זה לבעלי."‬
‫ואז שאל הנשיא,‬
‫"האם זה עם אותה התרנגולת בכל פעם?"‬
‫"לא," אמר החוואי.‬
‫"עם תרנגולת אחרת בכל פעם."‬
‫"אה," אמר הנשיא.‬
‫"תגיד את זה לאשתי."‬
‫את צריכה לשלוט בסיפור שלך.‬
‫תסתכלי עליי ועל טיון. טיפלנו בבעיה שלנו.‬
‫נפטרנו מהמסך.‬ ‫-אין יותר מסך!‬
‫יש פסיכולוג משפחתי.‬ ‫-והאובניים.‬
‫לעזאזל, לא קל לחיות.‬
‫לא.‬
‫יש לך בחירה איך לחיות את החיים שלך.‬
‫תחיי אותם איך שאת רוצה.‬
‫כלומר, אנחנו לא מושלמים כמו באינסטגרם,‬
‫אבל לפחות זה שלנו.‬
‫נכון?‬
‫זה ממש… אתם מקסימים.‬ ‫-אני רציני.‬
‫אני רק אומר שפסיכולוג ומדיטציה‬ ‫הם לא תמיד הפתרון.‬
‫אבל להזדיין זה נחמד.‬
‫לא כולם בנויים ליוגה לילדים,‬
‫אבל תקראו על ההשלכות‬ ‫של המסכים המזוינים האלה.‬
‫טוב.‬ ‫-כן. קראתם את שרי טרקל?‬
‫שרי מי?‬ ‫-לא.‬
‫השיחות של… היא כותבת כבר שנים על זה‬
‫שיותר מדי זמן מסך משפיע‬ ‫על מוחות ויכולות האמפתיה של ילדים.‬
‫אני מסכימה. אוליבר הופך‬ ‫לזומבי מול האייפד שלו.‬
‫אחרי עשר דקות זה כאילו,‬ ‫"אני לא מרגיש כלום."‬
‫עכשיו אני לא… אני לא מרגיש כלום.‬
‫אתם האלילים שלי.‬
‫באמת. אני אוהבת אתכם.‬
‫ביורן ואני ממש צריכים‬
‫קצת קרמיקה וכמה מטפלים כרגע.‬
‫לינדה!‬ ‫-מה? אלוהים!‬
‫הפתעה מן העבר.‬ ‫-לעזאזל, עברו שנים.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫כן.‬ ‫-אבל… עברו שנים!‬
‫אני יכול להצטרף?‬ ‫-כן.‬
‫נחמד!‬
‫הסרחתי כמו פאב מזוין.‬
‫נפלת מהמקום הזה ונחתת במאוזן.‬
‫הם התקשרו למשטרה.‬ ‫-לא.‬
‫כן.‬ ‫-כן, הם התקשרו.‬
‫הייתי צריכה להמציא סיפור‬ ‫שהייתה לך אלרגיה או משהו.‬
‫ואמרתי, "אני אנסה לקחת אותו הביתה".‬
‫נו, ועשית את זה?‬
‫עשיתי את זה?‬ ‫-לא!‬
‫הכנסתי אותך למונית.‬ ‫-כן.‬
‫אדיר.‬ ‫-לא התראינו במשך שנים.‬
‫זה היה יותר מדי מביך.‬
‫עכשיו אתה יודע למה היא בחרה בביורן.‬ ‫-כן, נכון.‬
‫אבל אתה פה עכשיו, מותק. לחיים!‬
‫לחיים.‬ ‫-לחיים!‬
‫לחיי הרבה זיכרונות מביכים.‬
‫אני צריך לחזור לחברים שלי. נתראה אחר כך?‬
‫כן, בטח.‬
‫נתראה.‬ ‫-ביי, בן.‬
‫היה נהדר לראות אותך.‬
‫כן. טוב לראות אותך.‬ ‫-ביי.‬
‫וואו, איזה…‬
‫לינדה, תפסיקי.‬
‫זה בטח מוזר לראות אותו.‬
‫זה היה לפני המון זמן.‬ ‫-זה לא הרגיש ככה.‬
‫יש לי שלושה ילדים. תפסיקו.‬
‫אוי, סליחה.‬
‫אי אפשר לצחוק על זה?‬ ‫-וואו, כל כך רגישה.‬
‫"יש לי שלושה ילדים!"‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫את בסדר?‬
‫כן, נהדר.‬
‫את נראית מדהים.‬
‫גם אתה.‬
‫ואיך המשפחה?‬ ‫-כולם בסדר.‬
‫נהדר.‬ ‫-ואתה?‬
‫כן, אני נהדר.‬
‫אנחנו… נולד לנו השני לפני שנה.‬
‫אנחנו פרודים…‬
‫אוי, לא! כמה עצוב.‬
‫לא, זה בסדר. זה מעולה.‬
‫זה הדבר הכי טוב שהיה יכול לקרות לנו.‬
‫טוב.‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬
‫אבל אתה תעבור חזרה לכאן?‬
‫כן, אנחנו עוברים חזרה הנה.‬
‫טוב.‬ ‫-כן.‬
‫בסדר.‬
‫אבל היי, אולי נתראה מתישהו.‬
‫כן, או שנוכל…‬
‫לשתות קפה ביחד, אם תרצי?‬
‫אוי, שלום. היי.‬ ‫-היי.‬
‫טוב.‬ ‫-שלום.‬
‫הנה את.‬ ‫-אני…‬
‫אופס!‬
‫- דפוסי חיבור זוגי -‬
‫תוצאות מחקר‬
‫הראו שנברני ערבות,‬
‫בדיוק כמו עכברושים ותרנגולות,‬
‫מונעים ליצור חיבור‬ ‫עם בני זוגם בעונת הרבייה‬
‫- קתרינה גוספיק‬ ‫חוקרת מוח -‬
‫בגלל עלייה ברמות הדופמין.‬
‫אבל אם נותנים להם חוסמי דופמין,‬
‫הם כבר לא מעדיפים את השותף שהזדווגו איתו.‬
‫אבל אם ניתן להם דופמין,‬
‫הם העדיפו כל בן זוג.‬
‫זה מזכיר לי מחקר די ידוע.‬
‫אוקה פלסהאמר‬ ‫פרופסור בכיר, נוירופסיכולוג -‬
‫הוא עוסק בנשים שמקבלות חולצות להרחה,‬
‫הן ספוגות בזיעת גברים.‬
‫הם העדיפו חולצות מסוימות על פני אחרות.‬
‫ובחולצות האלה‬
‫היה גן‬
‫שהיה שונה מאוד מזה של הנשים,‬
‫בכל מה שקשור במערכת החיסונית.‬
‫זה חשוב.‬
‫נשים שלבן הזוג שלהם‬ ‫היו אותם סוגים של גנים,‬
‫האחרים היו שונים,‬
‫אבל אלה היו אותם הגנים שהיו להן…‬
‫בני הזוג של הנשים האלה‬ ‫הונו אותן לעיתים קרובות יותר.‬
‫הן חוו אי נאמנות לעיתים קרובות יותר.‬
‫אני חושב שזה מרתק.‬
‫עשינו מחקר עם 552 גברים תאומים‬ ‫שחיים במערכות יחסים.‬
‫האקן פישר‬ ‫פרופסור, ביולוגיה ופסיכולוגיה אנושית -‬
‫מצאנו שאלה שנשאו גן אחד או יותר‬
‫במערכת ההיקשרות,‬
‫היה להם מחסור, או שהיו להם בעיות עם‬
‫היקשרות עם בני זוגם.‬
‫אבל כשמדובר בנשים,‬
‫מאחר והאללים האלה‬ ‫חסרים להן במערכת ההיקשרות,‬
‫חקרנו במקום את גן DRD4,‬
‫או האלל, הידוע גם כגן הדופמין המחפש ריגוש.‬
‫ומצאנו שלבעלות הגן הזה‬
‫הייתה שכיחות גבוהה יותר של סטוצים‬
‫ופנטזיות על בגידה.‬
‫אז נראה ששתי המערכות תורמות לדפוסי בגידה.‬
‫ביורן! הם יגיעו עוד שעתיים.‬
‫אתה יכול להצטרף אלינו?‬
‫כן, וזה מוביל לשאלה חשובה מאוד.‬
‫האם מונוגמיה מבוססת על תורשה או הסביבה?‬
‫תרזה, את יושבת כאן?‬
‫את רוצה עוד יין?‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫ביורן, אתה יכול לערוך את השולחן?‬ ‫-לא עכשיו.‬
‫אני צריך להגיש יין לאורחת הכבוד שלנו.‬
‫כן.‬
‫איפה אבא?‬
‫אתה יודע איך הוא.‬
‫הוא שוכב על הספה וצופה בנו‬ ‫בזמן שאנחנו עושים את העבודה המלוכלכת.‬
‫אנחנו צריכים לסלוח ליון.‬
‫כל כך הרבה אנשים זה יותר מדי בשבילו.‬
‫זה נראה נפלא, פרידה.‬
‫אמא שלך גאה בך שאת שומרת על המסורת שלנו.‬
‫איזו מסורת?‬
‫מותק, את לא זוכרת?‬
‫לא, בטח שלא. הייתן כל כך קטנות אז.‬
‫אבל הייתי צריכה לדאוג שחמותי תהיה מרוצה‬
‫ולהיאבק עם הברווז הצרפתי הארור כל חג מולד.‬
‫אמא, אף פעם לא אכלנו ברווז בנורווגיה.‬ ‫-לא, לא אכלנו.‬
‫אל תדברי שטויות, יואנה.‬ ‫אני זוכרת מה עשיתי ומה לא עשיתי.‬
‫למה שתגידי את זה?‬
‫טוב, תירגעי.‬ ‫אנחנו פשוט לא זוכרות את הברווז.‬
‫זה נהדר.‬
‫-זה נשמע נפלא, תרזה.‬
‫אבל אני זוכר משהו עם ברווז‬ ‫בשנה שאבא שלך נפטר.‬
‫נכון.‬ ‫-בדיוק.‬
‫מישהו מת, או מה?‬
‫אולי כדאי שתעזור לערוך את השולחן, יון.‬
‫כן.‬
‫זה נהדר, פרידה.‬
‫אנחנו נטעם אותו, את ואני.‬ ‫-כן, נכון.‬
‫מריאן, תרצי כוס?‬
‫אבל תרזה, את צודקת.‬
‫זה היה חג המולד כשאירחנו את כל הצד הצרפתי.‬
‫כן, נכון,‬
‫וזו לא הייתה הפעם היחידה, לידיעתכם.‬
‫טוב, אמא. זה לא משנה.‬
‫אבל היי, נראה לי ששמעתי את לואי צועקת.‬
‫את יכולה לבדוק מה עם הילדים?‬ ‫-בטח.‬
‫תודה.‬
‫ואני זה שבישל את הברווז.‬
‫ועכשיו עשיתי זאת שוב. בבקשה!‬
‫בראבו.‬ ‫-ארוחת הערב תוגש בעוד שעתיים. בסדר?‬
‫וואו.‬
‫לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫וחג מולד שמח!‬ ‫-חג מולד שמח!‬
‫כן, ולסיכום, עשינו מחקר על קבוצת נשים.‬
‫נתנו למחצית מהן תרסיס אף‬ ‫המכיל הורמון התכרבלות, אוקסיטוצין.‬
‫והחצי השני‬
‫קיבל תרסיס דמה,‬
‫כלומר, תרסיס ללא שום השפעה.‬
‫ומסתבר שלנשים שקיבלו את תרסיס האוקסיטוצין‬
‫היה סיכוי גבוה יותר לחיבור‬
‫מאלה שלא קיבלו אותו.‬
‫אז לסיכום, אני אטען שמונוגמיה אנושית‬
‫ואי נאמנות,‬
‫בדיוק כמו אצל הנברנים,‬
‫תלויה ברובה בהרכב הגנטי שלנו.‬
‫כן, שינוי הורמונלי קטן‬ ‫יכול לשנות הרבה בעולם שלנו,‬
‫ברמות המיקרו והמקרו.‬
‫באמת חשבתי שנוכל לפתור את זה.‬
‫אבל זה חייב להיות ודאי?‬
‫אני ממש מקווה שלא.‬
‫מה זה היה לעזאזל?‬
‫הנה את, חתיכת זונה!‬
‫לכי תזדייני!‬
‫ואת, מזדיינת…‬
‫החברות המגעילות שלך…‬ ‫יודעת מה? תישרפו בגיהינום!‬
‫זונות מזדיינות. אני שונא אתכן!‬
‫לכו תזדיינו!‬
‫אני לא רוצה את המכונית הזאת!‬
‫אני לא רוצה את הדירה הזאת!‬
‫אני לא רוצה ממך כלום!‬
‫הבנת?‬
‫את מבינה מה עשית?‬
‫חשבת על הילדים?‬
‫חשבת בכלל על הילדים‬
‫כשפיסקת את הרגליים שלך ברחבי העיר‬ ‫כמו איזו זונה מזדיינת?‬
‫לכי תזדייני! תחזרי הביתה לנורווגיה.‬
‫תעשי לי טובה.‬
‫השתגעת?‬
‫מה הבעיה שלך, חתיכת פסיכופת מזדיין?‬
‫אתה לא חושב שאני יודעת על האסמסים שלך?‬
‫אתה חושב שאני מטומטמת?‬
‫אתה לא חושב שאני יודעת מה עשית?‬ ‫אני יודעת הכול, חתיכת צבוע!‬
‫אתה אשם באותה המידה!‬
‫אתה אשם. זו אשמתך באותה המידה.‬
‫ושלא תערב בזה את הילדים,‬
‫כי זה בגללך, חתיכת זין,‬
‫ובגלל שאתה כזה אנוכי!‬
‫אתה תקוע בתוך התחת של עצמך, זה מה שאתה.‬
‫כן, שכבתי איתו!‬
‫למי אכפת?‬
‫למי אכפת מזה?‬
‫רציתי להיות איתך! רציתי אותך.‬
‫אבל התעלמת מהמשפחה שלנו.‬
‫התעלמת ממני!‬
‫כי אתה חתיכת מזדיין!‬
‫אז לך תזדיין!‬
‫לך לעזאזל!‬
‫- בירה‬ ‫מסעדה -‬
‫זה לא ממש חכם, אחי.‬
‫זה לא יראה טוב אם תנסה להשיג משמורת.‬
‫כלומר, אתה חייב להתעשת.‬ ‫להתאפס על החיים שלך.‬
‫בחיים לא.‬
‫לא מעניין אותי איך זה נראה.‬
‫היא הרסה הכול. היא הרסה לי את החיים.‬
‫אני שונא אותה.‬ ‫-לא, אני לא חושב שאתה שונא אותה.‬
‫בכל אופן, אתה לא יכול‬ ‫להסתובב ולהתבכיין ככה כל הזמן.‬
‫אני כן יכול.‬ ‫-לא.‬
‫כן. אני יושב כאן.‬ ‫-לא, אתה לא יכול.‬
‫זה קל להתבכיין.‬ ‫-עברו חודשים.‬
‫היי! מה קורה?‬
‫היי.‬ ‫-לא התראינו הרבה זמן.‬
‫טוב לראות אותך. מה שלומך?‬ ‫-בסדר.‬
‫הכול כרגיל.‬
‫הפסקתי לשתות לפני כמה זמן,‬
‫אבל זה היה כל כך משעמם שחזרתי לשתות.‬
‫אבל אוליבר בסדר, לינדה בסדר.‬
‫אנחנו עדיין פרודים,‬
‫אבל קל להסתדר איתה, אז…‬
‫כן.‬ ‫-כן. מה איתכם?‬
‫כן, זה…‬ ‫-טוב…‬
‫אנחנו חוגגים את זה‬ ‫שביורן נפטר מהמכונית שלו היום.‬
‫מכרת אותה?‬ ‫-מה?‬
‫לא, לא מכרתי אותה, אני…‬
‫לקחתי את המפתחות‬ ‫וריסקתי אותה לתוך בית ברחוב שלנו.‬
‫באמת? זה נכון?‬ ‫-כן, ממש עכשיו.‬
‫וואו, אוקיי. בואו נרים כוסית לכבוד זה.‬ ‫סליחה?‬
‫שלוש גולדן סלאמרס, בבקשה.‬
‫אז עכשיו אין לה מכונית.‬ ‫-יש עניין.‬
‫כן, אז עכשיו אני אבא כל שבוע שני‬ ‫בבית עם הילדים,‬
‫ובשבוע האחר אני ישן על הספה של מרטין.‬
‫אז אתם עושים את שיטת הקינון?‬ ‫-זה מה שהיא רצתה.‬
‫שיטת הקינון?‬
‫כן, אז…‬
‫הילדים נשארים בבית, ההורים מתחלפים.‬
‫הבנתי. לא עשו את זה כשאני התגרשתי.‬
‫לינדה ואני עשינו את זה בהתחלה.‬
‫זה יכול להיות טוב לילדים,‬ ‫אבל זה ממש נוראי. נוראי!‬
‫כן, ממש קשה.‬
‫אבל אתה מחפש דירה?‬ ‫-כן.‬
‫כן, בטח.‬
‫אני לא אגור באותו הבית‬ ‫עם הכלבה המזדיינת הזאת.‬
‫אני מבטיח לך. אני אמצא משהו.‬
‫אחותי עוברת לגור עם חבר שלה‬ ‫וצריכה להשכיר את הדירה שלה.‬
‫באמת?‬ ‫-היא קטנה, בעיר. כן.‬
‫ממש נחמדה, פשוטה.‬ ‫זולה, אתה יודע. אתה מעוניין?‬
‫כן.‬
‫אני אבדוק.‬ ‫-בטח.‬
‫טוב.‬ ‫-מגניב.‬
‫אז לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫שיהיה.‬
‫טוב, מותק.‬
‫אמא, את אוספת אותי היום?‬ ‫-לא, זה תורו של אבא.‬
‫זוכרת?‬
‫אבל אני אתגעגע אלייך.‬
‫אוי, מותק.‬
‫גם אני אתגעגע אלייך.‬
‫בסדר?‬
‫גם אני אתגעגע אלייך.‬
‫את יודעת מה?‬
‫זה טוב להתגעגע אליי, את יודעת?‬
‫זה טוב.‬
‫אחרת, זה לא יהיה כל כך נהדר להתראות שוב.‬
‫לא.‬
‫אז זה טוב שתתגעגעי אליי.‬
‫בסדר.‬
‫בסדר?‬
‫תראי מה יש לי. הנה.‬
‫הפתעה!‬
‫שתמיד יהיה לך שוקולד בכיס המעיל.‬
‫כן.‬
‫אמא אוהבת אותך.‬
‫בסדר?‬
‫שניכנס?‬
‫כן, בואי.‬
‫והוא לא מבין איך זה משפיע עליהם.‬
‫הוא רוצה להעניש אותי,‬ ‫אבל כרגע, הוא פוגע בילדים.‬
‫והוא רציני בנוגע למאבק המשפטי.‬
‫לא אכפת לו שהילדים‬ ‫יצטרכו לעבור הערכה פסיכולוגית.‬
‫אני לא מסוגלת אפילו לחשוב‬ ‫על כמה שזה טראומטי עבורם.‬
‫זה בטח מאוד קשה לך.‬
‫אני יודעת שאני זאת ש…‬
‫אני זאת שהתחילה את הכול.‬
‫ואני צריכה לחיות עם זה.‬
‫אבל קיוויתי שהוא…‬
‫שהוא יתעורר…‬
‫כדי שנוכל‬
‫לעבוד על הבעיות בינינו‬
‫והכול יחזור להיות טוב.‬
‫אז הרגשת שהוא לא תקשר ולא היה קשוב‬
‫אפילו לפני שנפרדתם? שהוא לא לקח אחריות?‬
‫זה נכון?‬ ‫-הוא לא רצה לקחת חלק.‬
‫ומה היה קורה כשהוא לא התמודד עם דברים?‬
‫נדמה שאת מודאגת‬
‫שמשהו יקרה אם הוא לא יעשה משהו.‬
‫אני לא יודעת אם משהו יקרה,‬
‫או שהבעיה היא שכלום לא קרה.‬
‫שנתקענו במקום ו…‬
‫כן, שזה נגמר בינינו.‬
‫פחדת לאבד אותו.‬
‫והרגשתי שכבר איבדתי…‬
‫את עצמי ואותו.‬
‫אז קיוויתי שהוא…‬
‫יבחין בזה.‬
‫או שיבחין בי.‬
‫ויעבוד על הבעיות שלנו במקום לברוח.‬
‫באופן מסוים, את ברחת קודם.‬
‫פרידה, בואי נפריד בין הדברים.‬
‫זה לא היה חלק מהאישיות שלו‬
‫להתמודד עם דברים באותה הצורה שאת התמודדת,‬
‫אפילו לפני שנפרדתם.‬
‫כך הוא היה אז, וכך הוא מתנהג עכשיו.‬
‫אין לך מה לעשות בקשר לזה.‬
‫רק הוא יכול לשנות את זה, אם הוא ירצה.‬
‫זה לא התפקיד שלך. זה לא באחריותך.‬
‫אין לך שליטה על זה.‬
‫ואותו הדבר לגבייך.‬
‫עכשיו נפרדתם,‬
‫והוא לא רוצה שום קשר.‬
‫את צריכה לקבל את זה‬
‫וללמוד להתמודד עם המצב,‬
‫במקום לחכות שהוא ישתנה‬
‫או להיות איתו בקונפליקט מתמיד.‬
‫והעניין הוא לא אם מישהו אוהב או לא.‬
‫זה מי שהוא.‬
‫הוא שונה מאוד ממך.‬
‫טוב, בואי הנה.‬
‫תוכלי להמשיך לרקוד כשנגיע הביתה.‬
‫ותחליפי… לא, אי אפשר עם הקוף.‬
‫כן.‬ ‫-לא, לו… אל תעשי את זה.‬
‫זה יראה טיפשי.‬
‫יופי, בואי נראה. קדימה.‬
‫תפסיקי.‬ ‫-איי, אבא. זה כואב!‬
‫טוב, סליחה.‬ ‫-לא, אני רוצה את אמא!‬
‫אבל…‬ ‫-לא, אל תיגע בי!‬
‫אני חייב לגעת בך.‬ ‫-אל תיגע בי! לא!‬
‫מותק, לואי…‬
‫אני לא רוצה!‬ ‫-לא, אבל אנה אוספת את ליאו.‬
‫אנחנו צריכים למהר להגיע הביתה. אי אפשר…‬
‫אני ממש משתדל, לעזאזל.‬
‫את לא יכולה להפסיק?‬
‫בבקשה?‬ ‫-אני לא רוצה!‬
‫שלום, ביורן.‬
‫נכון? שלום.‬
‫הנה. טוב, בואי נעזוב את זה.‬
‫עשינו טיול ארוך היום,‬ ‫אז היא בטח קצת עייפה.‬
‫טוב.‬
‫זה ככה.‬
‫קדימה. אז יהיה לך קר.‬
‫אפשר…? קדימה.‬
‫אל תשכחי את התיק שלך.‬
‫לא.‬
‫הנה שלך… הנה התיק שלי, לעזאזל.‬
‫תודה על היום.‬
‫נתראה מחר.‬
‫-תודה.‬
‫תודה.‬
‫תודה שבאת.‬
‫הייתי לחוצה, אבל זה רק ריהוט.‬
‫יהיה בסדר. הוא בטח היה נחמד.‬
‫כלומר, חצי מזה שייך לך.‬
‫מה אני אגיד לילדים?‬
‫מה אמורים להגיד?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני ממש משתדלת.‬
‫אני מנסה לעשות הכול נכון.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫זו המחויבות המזוינת שלנו לילדים.‬
‫והוא פשוט משתין עליי.‬ ‫הוא משתין עליי בכל הזדמנות.‬
‫כי הוא חתיכת שמוק.‬
‫אני לא יודעת למה הוא עושה את זה.‬
‫בסדר? אני אכין לך קפה. את צריכה קפה.‬
‫אבל הוא לקח לי את הקומקום.‬
‫אני לא יכולה אפילו להכין כוס קפה.‬
‫ואני קיבלתי אותו.‬
‫קיבלתי אותו מאמא שלו‬ ‫כמתנת יום הולדת. את רואה?‬
‫טוב, אז אני ארתיח מים בסיר על הכיריים.‬
‫היי.‬
‫את לא צריכה שהבית יהיה מושלם.‬
‫אין דבר כזה בית מושלם.‬
‫והילדים יתרגלו.‬
‫תקני מזרן מתנפח.‬
‫תבני מבצר.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫אמא, בואי תקפצי!‬
‫אמא, בואי!‬
‫לא, אני לא חושבת שמותר לי. המיטה תישבר.‬
‫לא.‬ ‫-תפסיקי.‬
‫תקראי את השלט. הם רוצים שתקפצי.‬ ‫-בבקשה, בואי.‬
‫בואי, היא לא תישבר.‬
‫בואי הנה.‬ ‫-בואי.‬
‫בואי.‬
‫תעלי. את מסוגלת.‬
‫היא לא תישבר.‬
‫אנחנו מבטיחים.‬ ‫-בואי.‬
‫היא משתלבת מצוין עם שאר הילדים‬
‫ומסתדרת עם רובם.‬
‫היא אהודה ומשדרת אנרגיה נפלאה.‬
‫אנו חושבים שאין בעיה עם לואי באופן כללי.‬
‫ממש לא.‬
‫נפלא לשמוע.‬
‫טוב, אנחנו,‬
‫או אני תמיד מודאגת שהיא לא‬
‫מביעה את עצמה היטב‬
‫או מתקשרת עם אחרים.‬
‫אז כן, זו ממש הקלה.‬
‫כן, כפי שאתם יודעים, פרידה בחרה‬ ‫לפרק את המשפחה שלנו לפני זמן מה,‬
‫וזה היה ממש קשה.‬
‫והילדים ממש אומללים, בטראומה.‬
‫זו לא חגיגה בבית, אבל זה…‬
‫איך אומרים? זה מה שקורה כשאדם אחד במשפחה‬
‫בוחר לחשוב על הצרכים שלו, נכון?‬
‫טוב, כמובן, אנחנו רגילים למצבים מהסוג הזה.‬
‫ורוב הילדים כאן חיים‬ ‫בקונסטלציות משפחתיות מודרניות.‬
‫וזה לא מחייב שהילדים‬ ‫יהיו בטראומה בגלל זה.‬
‫כל עוד ההורים מסוגלים לשתף פעולה.‬
‫כמו שמונה אמרה,‬
‫לואי בסדר ומביעה את עצמה היטב.‬
‫כל עוד הילדים מתנהגים באופן מוחצן,‬
‫זה סימן טוב.‬
‫אנחנו מתחילים לדאוג כשהם משתתקים.‬
‫התפרעות היא נורמלית ובריאה.‬
‫אז אם לואי תהיה עצובה או כעוסה בזמן הזה,‬
‫זה בסדר גמור.‬
‫וכמו שבו אמר, כולנו מסכימים‬
‫שהיא בסדר גמור.‬
‫תודה.‬
‫כן, ותגידו לנו אם משהו ישתנה,‬
‫אם אם יהיה משהו שנצטרך להתמקד בו.‬
‫טוב, אני לא רוצה להיות בקשר‬ ‫עם האישה הזאת, אז נוכל…‬
‫אם נוכל להיות בקשר בנפרד, זה יהיה נהדר.‬
‫בהחלט.‬ ‫-כמובן.‬
‫נודיע לכם אם יהיו בעיות.‬
‫ואתם תמיד יכולים לפנות אלינו, אם…‬
‫אם יש משהו שחשבתם עליו או עם כל חשש.‬
‫נהדר. ביי.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה, מונה.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫ביורן?‬
‫ביורן. בבקשה, חכה.‬
‫בבקשה, בוא נדבר על זה.‬
‫אנחנו יכולים לדבר?‬
‫בבקשה, ביורן, אפשר להפסיק‬ ‫את עניין המשמורת הזה?‬
‫היית צריכה לחשוב על זה‬ ‫לפני שהרסת את המשפחה שלנו.‬
‫לא, אני לא אפסיק את "עניין המשמורת".‬
‫בבקשה, ביורן, אנחנו שותפים בזה.‬
‫אתה רוצה שהילדים‬ ‫יעברו מבחנים פסיכולוגיים ארורים‬
‫רק כדי להוכיח שאתה צודק? זה מה שאתה רוצה?‬
‫אני מתנצלת בפניך.‬
‫אני מצטערת.‬
‫באמת.‬
‫אני מצטערת על… על הכול.‬ ‫-טוב.‬
‫באמת.‬ ‫-כן…‬
‫אבל אל תעשה את זה לילדים שלנו.‬
‫זה יצלק אותם לכל החיים.‬ ‫-אני עושה את זה לילדים שלנו?‬
‫את חשבת שפסיכולוגים הם התשובה לכול.‬
‫את זו שצילקת אותם לכל החיים כשעזבת אותנו.‬
‫את זו שרצתה להתגרש, לא אני.‬
‫וזה לא קשור לצרכים המזוינים שלך,‬
‫או הצרכים של הילדים. אלה הזכויות שלי.‬
‫ואני אקבל אותם,‬ ‫כי את לא אמא ראויה לילדים שלי.‬
‫את חסרת אחריות לחלוטין.‬
‫את הורסת את החיים של הילדים שלנו,‬
‫את החלומות של ילדינו,‬
‫את העתיד של הילדים שלנו,‬
‫אז עכשיו נעשה את זה בדרך שלי!‬
‫בחייך, תתעשת!‬
‫ביורן, לעזאזל!‬
‫אף אחד מאיתנו לא היה מאושר!‬
‫היה לנו משבר‬
‫ולא הודית בזה.‬
‫לא יכולת לדבר על זה.‬
‫זה כזה קשקוש, ואת יודעת את זה.‬
‫לא צריך לדבר למוות על כל דבר.‬
‫יש דברים שמסתדרים מעצמם!‬
‫את רצית להתגרש,‬ ‫אבל את לא תקבלי את רצונך יותר.‬
‫גמרנו!‬
‫ראית אותי חולמת‬ ‫על איזה טיול תרמילאים מזוין באסיה?‬
‫לא, כי הייתי עסוקה‬ ‫בלחיות את החיים שלנו, ביורן!‬
‫רציתי להיות בחיים שלנו, ביורן!‬ ‫אתה מבין את זה?‬
‫ולא הצעתי רק טיפול פסיכולוגי.‬ ‫הייתי פתוחה לכל דבר.‬
‫הפסקה, שלישייה, או כל דבר!‬
‫אבל לא היה לך אכפת!‬
‫אבל אתה יודע מה? לא היינו מאושרים!‬
‫שנינו. היינו כל כך אומללים.‬
‫ולא עשית כלום בנוגע לזה.‬
‫לא עשית כלום!‬
‫אני בטוח שזה ההסבר שלך, פרידה. זה שלך.‬
‫אבל אם את רוצה לשמוע את שלי, הוא קצת שונה.‬
‫כי את רצית להיות לבד,‬ ‫ועכשיו תזכי לחוות את זה.‬
‫את לא תיקחי את הילדים שלי! הם יגורו איתי!‬
‫אבל אנחנו ההורים שלהם, שנינו.‬
‫הם צריכים את שנינו.‬
‫אז אנחנו חייבים…‬
‫אנחנו חייבים לתקשר. זו לא תקשורת!‬
‫לא, בדיוק. אני לא רוצה לתקשר איתך!‬
‫את טיפשה?‬
‫אני לא רוצה לתקשר איתך.‬
‫ולא יהיה חג מולד של היפים. זה מה שיקרה.‬
‫אני אקח את הילדים להורים שלי‬ ‫ואת יכולה לקבל אותם בערב ראש השנה.‬
‫סוף הדיון.‬
‫שלום, ברוכים הבאים.‬
‫אתם לא עולים?‬
‫הילדים צריכים לקבל את המתנות שלהם.‬
‫חשבתי שנשתה קפה.‬
‫כן.‬
‫היי, חמודים שלי!‬
‫היי, אמא.‬
‫אתם נראים כל כך חגיגיים!‬
‫אנחנו נוסעים לסבתא.‬
‫ונקבל הפתעה.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫יהיה לכם כל כך כיף!‬
‫הנה עוד הפתעות.‬
‫וממתקים לנסיעה.‬
‫וליאו, הדובי שלך. הנה.‬
‫טוב, שיהיה לכם חג מולד הכי נהדר שיש.‬
‫ותתקשרו אליי אם תרצו משהו.‬
‫או אם יתחשק לכם.‬
‫מה את תעשי?‬ ‫-את לא תחגגי?‬
‫כן, בטח.‬
‫יש לי הרבה מבחנים לבדוק.‬
‫ואז בטח אלך לדודה יואנה.‬
‫אבל קודם, אני צריכה להתקשר לסנטה קלאוס,‬
‫כדי לתת לו את הכתובת של סבתא.‬
‫אנחנו צריכים לנסוע.‬
‫אבל בואו נגיד שלום.‬
‫אתם לא יכולים לנסוע‬ ‫בלי לתת לאמא נשיקה. בואו הנה.‬
‫אני אוהבת אותך, מותק. בסדר?‬
‫תן לי חיבוק.‬
‫אני אוהבת אותך. אוהבת אותך.‬
‫אני כל כך אוהבת אתכם.‬
‫בסדר?‬ ‫-ביי, אמא.‬
‫ביי, אמא.‬ ‫-ביי.‬
‫אני אוהבת אותך.‬ ‫-אני אוהבת אתכם. ביי.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫עכשיו זה נחש ועכשיו זה פיל!‬ ‫-מספיק עם הקסמים, לואי הקטנה.‬
‫תורידי את התחפושת.‬ ‫-לא רוצה.‬
‫זה היה חג מולד מאוד חמים,‬ ‫אבל זה יהיה חם מדי.‬
‫אני רוצה להראות את זה לאמא!‬
‫את יכולה להראות לאמא כשתראי אותה, בסדר?‬
‫אני רוצה את אמא.‬
‫גם אני רוצה את אמא.‬
‫מותק, בואי הנה.‬
‫בדיוק כמו אמא. בואו שבו כאן.‬
‫זהו זה.‬
‫בוא הנה.‬
‫- טראומת פרדה -‬
‫חרדת פרידה,‬
‫או דיכאון.‬
‫ניתן להשוות את זה לגמילה מסמים.‬
‫אפילו המערכת החיסונית שלך נחלשת.‬
‫אם היית גבר,‬ ‫הייתי ממליץ על כוס יין או שתיים.‬
‫אבל מערכת הדופמין הנקבית‬
‫לא מושפעת מאלכוהול באותו אופן.‬
‫אני יכול לתת לך זריקת אוקיטוצין‬
‫כדי להתחיל את זרימת הדופמין שלך.‬
‫או נוגדי דיכאון.‬
‫אני חושב שאת צריכה לעבור את זה.‬
‫תנסי להסתכל קדימה.‬
‫תעשי דברים שמשמחים אותך.‬
‫לא, אני לא אתחיל להשתמש בטינדר.‬ ‫אני לא אעשה את זה.‬
‫אני מעדיפה למות מאשר להכניס את עצמי…‬
‫כזאת יומרנית!‬
‫זו כזו דרך דוחה ומלאכותית להכיר אנשים.‬
‫כלומר, למה…‬
‫למה אין לנו אפליקציה כמו "סקראף"?‬
‫רק בשביל סקס בלי שצריך לדבר ולהשתעמם‬
‫לפני ששוכבים.‬
‫נכון זה נפלא?‬
‫כן, כי אני גמרתי עם אהבה.‬
‫שום דבר לא יקרה בכל מקרה,‬
‫אם אחלוק את המיקום שלי‬ ‫באיזו אפליקציה ארורה.‬
‫ילדה, אנחנו ב-2021!‬
‫ככה טינדר עובד.‬
‫דמייני לעצמך שאת בבופה ואת גוועת.‬
‫את יכולה לבחור את הדברים הכי טעימים.‬
‫את יכולה לקבל בדיוק את מה שאת רוצה.‬
‫אבל מי ירצה אותי?‬
‫מגיע שלב שאת חייבת להמשיך הלאה.‬
‫אז הלכתי לטיפול והסתכלתי פנימה.‬
‫אז עכשיו אני…‬
‫זה נגמר. הפרק הזה הסתיים.‬
‫כל הכבוד.‬ ‫-כן.‬
‫וזה קרה מהר.‬ ‫-כן.‬
‫רק חצי שנה. אתה מדהים!‬
‫מה?‬
‫חיים רק פעם אחת.‬
‫לא יכולתי לבזבז עוד זמן‬ ‫בחשיבה על למה זה לא עבד.‬
‫זה לא עבד. וזה מורכב.‬
‫עכשיו זה נגמר.‬
‫יש לנו שגרה וזה עובד.‬
‫אין דרמה.‬
‫הגיע הזמן לחיות קצת.‬
‫הלוואי שהייתי מרגישה ככה.‬
‫זה כזה גרוע?‬
‫כן, אבל…‬
‫בגדתי, אז הבאתי את זה על עצמי.‬
‫זה בדרך כלל קורה בגלל משהו אחר, נכון?‬
‫תאמיני לי, אני יודע.‬
‫לא סיפרתי לך?‬ ‫-לא.‬
‫האקסית שלי פגשה מישהו אחר, אז…‬
‫זה אילץ אותי…‬
‫לתהות אם יכולתי לעשות משהו בצורה אחרת.‬
‫אתם שניים במערכת היחסים שלכם.‬
‫זו גם דרך להסתכל על זה.‬
‫את עצובה שזה לא הסתדר?‬
‫כן.‬
‫יכולתי לעשות הרבה דברים בצורה שונה.‬
‫יכולתי לתקשר ולהתייחס למה שהשתבש‬
‫מוקדם יותר.‬
‫במקום לכפות עלינו את מה שעשיתי.‬
‫אני חושב שתחושת הבגידה היא הקשה ביותר.‬
‫ואם אי אפשר לדבר על זה, אז…‬
‫בשבילנו זה נתן פתח לדיון על‬
‫האם נהיה מאושרים יותר בנפרד.‬
‫כן.‬
‫אני לא חושבת שמערכת היחסים שלנו‬ ‫הייתה עומדת בכנות כזאת.‬
‫ולכן זה נגמר.‬
‫אתה לא רוצה מערכת יחסים כזאת.‬
‫איזו מין מערכת יחסים את רוצה?‬
‫טוב, ביי.‬
‫ביי.‬
‫אני יכול להוריד את זה?‬ ‫-כן.‬
‫אני אעשה את זה.‬
‫לעזאזל.‬
‫חכי.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-סליחה.‬
‫לא.‬ ‫-כל כך מרגיז.‬
‫לעזאזל.‬ ‫-זה לא משנה.‬
‫כן, אבל מה לעזאזל.‬
‫אני מצטער. אני ממש מצטער.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני ממש מצטער. אני ממש חרמן.‬
‫זה אף פעם לא קרה. אף פעם.‬
‫לא, אני מבינה.‬
‫גם אנחנו בתהליכי גירושין.‬
‫אני מבינה.‬
‫הבנתי. קשה?‬
‫לא, האמת שזה ממש לא קשה.‬
‫לא?‬
‫ידעתי בחתונה שזה לא יהיה לנצח.‬
‫אבל יש לכם ילדים.‬
‫כן, נכון.‬
‫יש לך מערכות יחסים נפרדות לצרכים שונים.‬
‫הוא נתן לי בת, וזה משמח אותי.‬
‫אבל אל תדאג בגלל זה.‬
‫זה ממש לא סיפור.‬ ‫ראיתי את זה קורה הרבה פעמים.‬
‫קח גלולה כחולה אם אתה צריך.‬
‫נכון?‬ ‫-כן.‬
‫זה לא חייב להיות כזה מסובך.‬ ‫-לא, נכון.‬
‫אבל, היי…‬
‫שנדחה לפעם אחרת?‬
‫אני אשמח.‬
‫ביי. שמור על עצמך.‬
‫ביי.‬
‫- הישרדות -‬
‫אז איבדת את הניצוץ בחיים?‬
‫כן, אבל שרדתי.‬
‫ניסיתי למצוא מישהי חדשה.‬
‫לא רציתי לחיות לבד.‬
‫זה לא הזמן הכי טוב בחיים שלי.‬
‫בהחלט לא.‬ ‫-אבל התרחקתי מסמים.‬
‫זה…‬
‫אני פשוט לא יודע איך אני אתגבר על זה.‬
‫מה קורה?‬
‫טוב,‬
‫הצטרפתי למחקר מדעי.‬
‫המדענים קוראים לזה "מבחן שחייה בכפייה".‬
‫זה מה שאת רואה מאחורינו.‬ ‫-מעניין.‬
‫נברנים שעברו פרידה,‬
‫הם פשוט שוקעים.‬
‫ישר למטה.‬ ‫-הם פשוט שוקעים.‬
‫אז הם לא שוחים?‬
‫לא, הם פשוט שקעו.‬
‫האחרים, אלה שנמצאים במערכת יחסים,‬
‫הם שוחים כדי לשרוד.‬
‫הם לא מפסיקים.‬
‫ממשיכים לשחות.‬
‫יש להם משהו לחיות למענו.‬
‫אז המסקנה היא שמערכות יחסים‬ ‫מחזיקות אותנו בחיים.‬
‫לכן אנחנו מחפשים זוגיות.‬
‫שוב ושוב.‬
‫ביורן!‬
‫היי!‬
‫אבל…‬
‫מה קורה?‬ ‫-היי.‬
‫היי.‬ ‫-מה שלומך?‬
‫בסדר, תודה. טוב לראות אתכם.‬
‫וואו. לא התראינו הרבה זמן.‬
‫בהחלט. מה…‬
‫אבל מה אתה עושים פה?‬
‫אנחנו נפגשים עם המנהל.‬
‫אוליבר לא מרוצה בבית הספר החדש שלו,‬ ‫אז אולי הוא יעבור הנה.‬
‫טוב, זה נחמד.‬
‫קבוצת התיאטרון של ליאו מופיעה…‬
‫באמת?‬ ‫-כיף.‬
‫כן.‬
‫היה ממש נחמד לראות אותך.‬ ‫-גם אתכם.‬
‫שמעתי על עניין המשמורת.‬
‫נהדר שזה נפתר.‬
‫כן.‬
‫טוב, אני הולך לטיפול עכשיו.‬
‫וואו.‬ ‫-כן.‬
‫אז זה טוב.‬
‫מעולה.‬
‫בלי כל החרדה והמרירות…‬
‫כן.‬ ‫-ממש מעולה.‬
‫אני חושבת שפשוט חייבים לקבל החלטה, איכשהו.‬
‫בנוגע למה שרוצים‬ ‫ואין נכון או לא נכון, אבל…‬
‫לא.‬ ‫-רק לקבל החלטה.‬
‫מה? אתם…‬
‫חזרתם להיות ביחד?‬
‫מצטער, אני מנסה…‬
‫אנחנו לא חוזרים לגור יחד…‬
‫לא, בחיים לא.‬
‫אנחנו מנסים משהו חדש.‬
‫יש לנו אחד את השני, אבל עם יותר חופש.‬
‫טוב, כל הכבוד לכם.‬
‫אנחנו יוצאים עם אחרים, אבל ביחד.‬
‫כן.‬
‫וואו. טוב. ברכותיי.‬
‫תודה.‬ ‫-אתם…‬
‫אנחנו צריכים ללכת,‬ ‫אבל היה נחמד לראות אותך.‬
‫כנ"ל. טוב, בהצלחה.‬
‫נתראה.‬ ‫-כן, בטח.‬
‫תמסור ד"ש.‬ ‫-אני אמסור.‬
‫הגיע הזמן לקרוא לחיות.‬
‫מי אתם?‬
‫אני תרנגול. זה השיר שלי. קוקוריקו!‬
‫אני תרנגולת. אני מטילה ביצים שתוכל לאכול.‬
‫ארבעה נברנים.‬
‫מי אתה?‬ ‫-אני חד-קרן.‬
‫זה לא מוגזם?‬
‫אנחנו לא יותר מדי?‬
‫אפשר להוריד אחד.‬
‫לשמור על החיות, הטבע ואחד על השני.‬
‫את יכולה להחזיק?‬ ‫-כן.‬
‫וגם את שלי?‬ ‫-כן.‬
‫הז'קט של ליאו אצלך?‬ ‫-הז'קט אצלי, אבל אין דובי.‬
‫היי, כריסטין! מה שלומך?‬ ‫-היי, טוב לראות אותך.‬
‫מה שלומכם? שלום!‬
‫את יודעת. מה שלומכם?‬
‫שלומנו?‬
‫אה, לא… התכוונת…‬
‫אנחנו בסדר.‬
‫גרושים, מאושרים, הכול טוב.‬
‫טוב להיות פה.‬
‫חיפשתי את הקטנה שלי, אז אני…‬
‫לכי.‬ ‫-נתראה.‬
‫כן.‬ ‫-או…‬
‫ברצינות.‬
‫השכנה?‬
‫כן, אבל זה היה…‬
‫זה היה נוח, בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫אבא, הכנו עוגה.‬ ‫אתה יכול לבוא לאכול איתנו עוגה?‬
‫כן, מותק…‬
‫בבקשה, אבא!‬
‫בוא, אבא.‬
‫כדאי שתשאלו את אמא אם זה בסדר.‬
‫בבקשה, אמא. את תהיי האמא הכי טובה בעולם.‬
‫בבקשה, אמא?‬ ‫-אין לי כלום במקרר.‬
‫אבא לא יכול לאכול איתנו עוגה?‬
‫אנחנו אוכלים ממה שנשאר…‬
‫אבל אם אתה מוכן לאכול עוגה לארוחת ערב…‬
‫אין לך כלום במקרר?‬
‫לא.‬
‫אני מנסה להרגיע עם כל מה ש"צריך" לעשות.‬
‫כן.‬
‫בן יבוא.‬
‫הבנתי.‬
‫אז אם אתה רוצה להביא את כריסטין,‬
‫אז תביא.‬
‫זה בסדר.‬
‫טוב, בואו נעשה את זה. עוגה לארוחת ערב.‬ ‫-כן!‬
‫כן, זה מבלבל.‬
‫אבל הארכיטקטורה של המוח‬
‫יכולה לרמוז לבעיות במערכות היחסים שלנו,‬
‫דרך שלוש מערכות הקשורות זו לזו במוח.‬
‫אשר התפתחו בשביל זיווג, רבייה והורות.‬
‫שנחרב את השלמות?‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬
‫אבל המערכות האלה‬ ‫לא תמיד קשורות באופן ישיר.‬
‫אפשר לאהוב מישהו,‬
‫להיות מאוהב במישהו אחר,‬
‫ולהרגיש משיכה מינית לאדם שלישי,‬
‫באותו הזמן.‬
‫ייתכן שיש הסבר נוירולוגי‬
‫לכך שנורמות אוגוסטיניות של מערכות יחסים‬
‫לא עובדות אצל כולם.‬
‫אבל על אף ההבדלים בינינו,‬
‫אנחנו עדיין שופטים את עצמנו‬ ‫לפי נורמות וסטנדרטים ישנים,‬
‫אולי בניסיון למצוא סדר בכאוס של האהבה.‬
‫ככה, אנחנו יכולים לאכול את העוגה‬ ‫ולהשאיר אותה שלמה.‬
‫מה את עושה לחיית המחמד שלנו?‬ ‫-אני עושה את זה.‬
‫מה את עושה?‬
‫אני לא מבינה‬ ‫למה אנחנו לא יכולים לגור ביחד, כולנו.‬
‫אני גם צריך מקום משלי,‬ ‫בדיוק כמו שלכם יש חדר משלכם.‬
‫אבל לנו המבוגרים אין את זה, נכון?‬
‫כן, אבל אני חושב שזה הרבה יותר טוב ככה,‬
‫כי אני שונא לעבור מבית לבית.‬
‫טוב, הם אלה שנפרדו,‬
‫אז זה יהיה הוגן‬ ‫שהם אלה שיעברו מבית לבית, נכון?‬
‫אבל אני עדיין אוהבת שיש לנו שני בתים.‬
‫את חושבת שהם יחזרו להיות ביחד,‬
‫כמו הורים רגילים?‬
‫אבל ליאו,‬
‫גם זה רגיל.‬
‫כלומר, לחצי מחבריך לכיתה יש הורים גרושים.‬
‫הם פשוט לא מדברים על זה.‬
‫ובנוסף,‬
‫אני חושבת שהם ביחד לפעמים.‬
‫כלומר, מבחינה גופנית.‬
‫אבל בן וכריסטין,‬
‫זה לא מעציב אותם?‬
‫לא, לפני שבן וכריסטין‬ ‫היו מעורבים, נראה לי.‬
‫אבל אני לא יודעת.‬
‫על הגג? זה מסוכן מדי. רדי משם.‬
‫טוב, קופיפים שלי…‬
‫למה את צוחקת?‬
‫מבוגרים, אתם הקופיפים.‬
‫באמת? טוב, כן.‬
‫זה כנראה נכון,‬ ‫אבל עכשיו אנחנו נהיה צפרדעים.‬
‫בסדר? בואו הנה.‬
‫בואו נתחיל. אתם מוכנים?‬
‫בואו נשיר "צפרדעים קטנות".‬
‫"הצפרדעים הקטנות,‬ ‫הן מצחיקות‬
‫"הצפרדעים הקטנות‬ ‫הן מצחיקות‬
‫"בלי אוזניים‬ ‫והזנבות גם חסרים‬
‫"קו-אק-אק-אק, קו-אק-אק-אק…"‬
‫אז השאלה היא…‬
‫האם אנו בני האדם יצורים ביולוגיים‬
‫שחיים לפי גנים שנקבעו מראש,‬
‫או שהרצון החופשי יווסת את הכול‬
‫כשנסטה מהנורמות המונוגמיות?‬
‫כן.‬
‫לא, או כן,‬
‫או אולי גם וגם.‬
‫אנחנו יצורים ביולוגיים ואינטלקטואליים,‬
‫מושפעים מהכול, מדת ועד תורשה וסביבה.‬
‫בלי קשר לנטייה מינית, דתית או פוליטית,‬
‫אנו בני האדם, אחרי הכול,‬
‫שילוב פנטסטי של ביולוגיה ואינלטקט.‬
‫וזה פשוט אנושי.‬
‫אך נותרת השאלה:‬
‫איך אתם רוצים לחיות את חייכם?‬
‫זה הכול השבוע.‬
‫בשבוע הבא ב"דיורמה לילית",‬
‫נמשיך לחקור התנהגות אנושית‬
‫מנקודות מבט שונות.‬
‫בפעם הבא, נבחן אלימות.‬
‫האם אלימות היא ביולוגית או נלמדת?‬
‫אנא הצטרפו אלינו.‬
‫נתראה, אני מקווה.‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬