Cimpanzeii bonobo,
cele mai apropiate rude ale omului,
cu care avem multe asemănări fascinante.
Doar un lucru diferă.
Bonobo sunt extrem de promiscui,
în timp ce oamenii formează relații monogame pe viață.
Sau așa să fie?
70% dintre relații sunt afectate de infidelitate
și, la nivel global, circa 60% dintre cupluri divorțează.
Totuși, norma socială
continuă să implice o singură dragoste pe viață.
De ce?
Când strămoșii noștri au adoptat mersul biped
pentru a găsi mai multă hrană,
femelele au trebuit să-și poarte copiii în brațe și nu pe spate,
ca atunci când mergeam în patru labe.
Cu copiii în spate, femelele se puteau apăra.
Dar de la acest punct din istorie,
bărbatul a trebuit să apere atât femeia, cât și copilul.
Unii spun că aceasta a fost baza
relațiilor monogame ale omenirii.
Și apoi a venit religia.
În jurul anului 350 e.n.,
Sfântul Augustin descria sexualitatea și pofta trupească a omului
drept „sminteală ce ar trebui pedepsită cu izgonirea pe veci din Rai.”
Pe bietul Augustin îl îngrijorau mult poftele omenești
și considera căsătoria drept o instituție care le-ar putea reglementa.
Căsătoria e acceptabilă pentru procreare, închinare și ca taină.
Dar fără dorință sau pasiune.
Altfel ardeai în iad.
Dar amenințarea pedepsei divine
n-a părut să pună stavilă dorinței omenești.
Sau să spunem „dorinței masculine”?
Asta până la romantismul secolului XVIII,
când sentimentelor li s-a făcut, în fine, loc.
Căsnicia a devenit pereche, un ideal de monogamie pe viață.
Dar poftele din afara ei nu s-au lăsat îmblânzite.
Până la…
începuturile secolului XX,
când mișcarea pentru drepturile femeilor a cerut, în fine, drepturi egale
și egalitate în privința libertății sexuale.
DREPT DE VOT PENTRU FEMEI
Acest lucru a fost o problemă pentru Biserica creștină.
Oare acum aveau să apară și bordeluri pentru femei?
Cunoaștem rezultatele.
Din fericire, lupta femeilor pentru emancipare a continuat
pe parcursul întregului secol XX.
Începând de la revoluția sexuală a anilor 1960,
oamenii au putut să se culce și să trăiască cu partenerul ales de ei.
Relația modernă era menită să ofere totul.
Oamenii așteptau siguranță, aventură, prietenie și sex,
toate la un loc într-un parteneriat pe viață.
Atunci de ce erau mai multe divorțuri ca niciodată?
Sunt copii cuminți pe aici?
A sosit Moș Crăciun!
Ia uitați ce a adus!
Acum vă ținem pumnii.
E în patru luni, așa că-i în regulă.
E grozav că faceți treaba asta.
Pentru câțiva ani de schimbat scutece nedormit și lipsuri,
eu nu m-aș da peste cap.
Tu ai divorțat după trei ani.
Știu ce zic.
Eu și Teun nu ne facem iluzii că o să fie ușor la nicio vârstă.
O să fiți tata unu și tata doi?
Nu, tata și prietenul lui tata. E sperma lui Tom, deci așa vom zice.
Știți ce o să faceți peste zece ani?
Băga-mi-aș, eu nu vreau să cresc!
Adam, nu cred că există riscul să crești tu vreodată.
Cred că e un gest de maturitate că vă mutați împreună.
Acum așteptăm să faceți și doi copii.
Da, exersăm mult. Mai tot timpul.
Bine...
- În cinstea voastră! - Felicitări pentru apartament!
Noroc, felicitări!
E mișto să serbezi Crăciunul vara.
- Noroc! - Noroc!
Noroc!
Da, Crăciun fericit!
Luăm și noi drogurile alea? M-a cam luat apa.
Frida, ai o farfurie mică?
Cred că avem o farfurie. Avem farfurii în...
Sertar.
Te iubesc.
Și eu te iubesc.
CUPLAREA
Când șoarecii de câmp se împerechează,
creierul lor eliberează dopamină, hormonul recompensei.
Îi face fericiți și sunt mai atrași de partenerul lor.
La fel e și la oameni.
Sexul eliberează dopamină, care creează atașament,
care formează baza cuplurilor.
Stai puțin să…
Acolo.
Da, acolo.
Da, așa…
Frate, parcă n-am făcut-o de două luni.
Nu, ne-am tras-o sâmbăta trecută.
Nu mai știi?
Pe bune?
Da, pe bune.
Nu cu mine ți-ai tras-o…
Nu… O fi căzut din pat?
Să nu fi dat cu capul de marginea patului.
E-n regulă.
Poate ar trebui să apelăm la un terapeut de somn.
Ce?
Se trezește și acum în fiecare noapte.
Ăilalți nu făceau așa, niciunul.
Nu înțeleg…
N-am dormit singuri de-o veșnicie.
E… O fi normal?
Trebuie să discutăm acum?
Nu, îmi pare rău.
Doar că…
Îmi vin gândurile din clipa când pun capul pe pernă.
- Poți să taci un pic? - Da, scuză-mă.
Vino încoace, dragă.
Vino încoace…
Stai așa! Prezervativul.
Nu, te rog…
Nu te mai smiorcăi și pune-ți prezervativul, te rog.
Nu putem să…
Pune-l și gata, cât de greu poate fi?
Vreau să te simt pe bune. Ce-i așa ciudat?
Ori bag în mine hormoni, ori bucăți de metal,
că altfel rămân iar gravidă,
și nu vreau așa ceva, așa că pune-l.
Bine, îl pun.
De fiecare dată avem discuția asta.
Gata, soldățelul are cască!
- Desfă puțin picioarele. - Da.
Așa.
Bine.
Stai…
Acum concentrează-te.
Mai tare!
Ce-ai zis?
Mai tare?
Vrei mai tare?
De ce vrei mai tare?
Te rog…
Ai vrea s-o am mai mare?
Nu!
Termină!
Nu mă întreba așa ceva după zece ani și trei copii.
O să umbli crăcănată când termin cu tine.
Ce-mi place în tine…
Mami?
- Nu, dă-i înainte. - Bine.
Mami!
Dă-i înainte!
Stai în pat.
Mami!
Băga-mi-aș picioarele…
Frate!
Bun, plecăm în cinci minute!
Tati, oare primesc un cățel de Crăciun?
Ce?
Ce ai… Nu, nu putem să ținem un câine.
Nu în apartament. Nu e bine pentru animal.
- Anna! - Nu te agita, nu e cazul să mă freci.
Ba da, e. E șapte jumate, hai!
Stresul îți face rău.
- Chiar tu spui așa, nu? - Da, stai puțin.
- Spală-te pe dinți! - Tată, n-ai răspuns.
Ce mi-ai zis?
Ce enervant! Nu mă ascultați!
Mă stresați și nu e sănătos!
Știu, scumpo, îmi pare rău.
- Ia astea. - Bine.
- Bun. - Repejor, pune-ți salopeta!
- Anna, te rog… - Bine!
Fir-ar al naibii!
- Hai! - Vreau șosetele comode!
Da, dar e frig, trebuie să le pui pe alea.
Le vreau pe alea comode!
- Termină! - A tras de mine!
- Am văzut, nu face așa! - Vreau șosetele comode!
Sunt murdare.
Trebuie să ai șosete curate.
- Unde mi-e sticla de apă? - E la mine.
Păi spune-mi așa!
Nu vreau să ne certăm, Louie.
Bine.
Șosetele astea sunt bune, mami, îmi plac mult.
- Ai… - Da, ce?
2 DL ZAHĂR, 2 OUĂ, 2 DL FĂINĂ
50 G UNT, O LINGURIȚĂ PRAF COPT
20 DE MINUTE
Ce este asta?
Știți toți ce este?
Da?
O prăjitură.
Așa e.
Dar nu încă, așa-i?
Da, Liam.
E o rețetă.
Exact. O rețetă.
Și pentru ce avem nevoie de rețete?
Să facem prăjituri, de pildă.
Exact.
Așa este.
Și dacă n-am avea rețetă,
prăjitura poate ieși prea tare sau prea moale.
Sau ne iese o lasagna.
- Și nu asta voiam. - Nu.
Așa-i? Rețeta e un set de instrucțiuni.
Folosim rețeta ca pe o instrucțiune.
La fel e și cu computerele.
Foarte bine!
Dar, prieteni, să nu ne culcăm pe-o ureche!
Prima de Crăciun nu se câștigă singură.
Și vreți mașina aia nouă!
Nu-i așa?
Așa e.
Înapoi la treabă! Fuguța!
Hai, valea!
Stefan, excelentă prezentare.
Monica, rămâi să vorbim puțin.
Ei i-e ușor să lucreze nonstop, n-are la ce să se aducă acasă.
- Ce? Ai fost la ea acasă? - Termină!
- Te-ai culcat cu ea? - Nu.
Nu, dar a zis chiar ea că nu vrea familie.
Vrea să-și trăiască viața.
Sincer, o înțeleg.
Ia uite aici!
Cine vrea mașină când își poate lua așa ceva?
- Tare! - Nu?
Unde-ai găsit-o?
La Bangkok. Și a fost ieftină!
I-am scris patronului magazinului. Pare simpatic!
Ce bine arată!
Cu aia ajungem până în Nepal.
Abia aștept!
Și eu.
Auzi…
Te duci acasă?
Nu, mai lucrez vreo două ore.
Săptămână fără copii!
Mă bucur pentru tine.
Distracție plăcută!
Da.
Bună, lume!
- Citește. - Și atunci…
șarpele a spus…
că ea…
Nici nu mă saluți?
…să mănânce mărul, dar…
Tu ești dulceața mea!
- Nu! Fir-ar! - Ce-am făcut? Ce e?
- Era s-o scap. - Am vrut doar să te iau în brațe.
Chestia e că Leo abia aștepta să ne citească cartea aia.
Ai cumpărat detergent?
Ce carte citești, Leo?
- Bună, tati! - Bună.
Citim despre Alex și Eva la școală.
Adam și Eva, scumpule.
Dar Alex și Eva sună interesant.
- Ai luat? - Nu, mă tem că am uitat.
- Dar am luat vin. Vrei? - Nu, mulțumesc.
- Nu… - Tati, vrei să auzi?
- Mi-ar plăcea mult. - Ascultă!
- Bine. - Într-o zi, când Eva era în…
Anna, suntem la masă, haide!
Bună, scumpo, ți-e foame?
Bine.
Azi am avut un mic accident la școală.
- Am înțeles. - Așa că trebuie să spăl.
Am înțeles, dar am uitat să cumpăr, da?
- Da… - Pe bune, iar paste?
Dacă nu-ți place, te poți duce la culcare nemâncată.
Și iau eu asta. Sfârșit.
Nu poți s-o iei așa!
Ba da, pot,
pentru că acum luăm cina.
Hai să mâncăm!
Eu nu te deranjez pe tine când studiezi, dar tu…
Tu de ce-mi faci mie?
Mami, spune-i tu! Mi-a luat cartea!
De ce a trebuit să-mi iei cartea acum?
Iubitule, n-a vrut să ți-o ia de tot.
Hai să mâncăm întâi și apoi citim restul.
- Sunt supărat! - Bine, ajunge!
Ajunge, am înțeles că ești supărat.
Auzi…
Cu cât mănânci mai repede,
cu atât ne putem așeza mai repede împreună pe canapea ca s-o citim, da?
Bine, scumpule?
Măi, nu te mai agita!
Vino aici să-ți arăt ceva!
Deci te duci pe bune?
Absolut!
- Pe bune? - Sigur că… Da, pe bune.
Da…
E foarte tare.
Este.
Louie trebuie să facă baie. Anna are teme, așa că…
Poți să-i faci tu baie, te rog?
…să învățăm despre gene. Ne spune ceva despre creierele noastre.
- Și creierele pe care le putem avea. - Gândește-te unde stai…
Björn?
Björn, du-te în pat.
Björn?
PLICTISEALA
Cred că făceam sex
și de șase ori pe oră la început.
Da, pe atunci… Ne-o trăgeam foarte des.
După aia a fost o dată pe lună
și acum…
Acum de câte ori?
Acum…
Nivelul de testosteron „cade” rapid după luna de miere.
Da, e…
Bărbații glumesc pe tema asta.
„Ce-a fost asta?”
„Nivelul de testosteron!”
În plus, trebuie să recunoști că…
Nu mai e nevoie să muncești ca s-o cucerești.
În fine, ne avem unul pe altul.
Și asta e bine.
Cred.
Nu, iubito?
Nu-i așa?
Așa…
Haine de schimb, biscuiți, apă…
Am luat tot.
Noi am plecat.
- Ce? - Da, ți-am spus acum o oră.
Mi-ai și răspuns.
Ce mi-ai zis?
Azi nu e sâmbătă?
Sunt treji de câteva ore, ieșim până nu se omoară între ei.
Bine.
Dai cu aspiratorul cât suntem plecați?
Ce mai faci?
Nu fac nimic nou. Nimic.
Muncă, copii, copii, muncă…
- Cum e noul apartament? - Drăguț.
- Da? - Da.
- Mă primești în vizită? - Sigur că da!
Olli pare fericit.
Da.
Sper. Apartamentul e foarte mic.
Dar e suficient pentru noi doi.
Și tu?
Toate bune.
Ai pe cineva?
Ce?
Nu, sub nicio formă.
N-am nicio relație,
dar am un tinerel frumos lucrat la sală
care vine din când în când la un ceai.
Doamne!
Cât de lucrat la sală e?
- Foarte lucrat. - Bine!
- Așa, deci? - Aproape că mi-e rușine.
Simt că duc o viață perfectă.
Pe bune. Am ce-i mai bun din ambele situații.
Am o săptămână în care pot sta cu Olli
și pot fi 100% prezentă ca mamă.
Și am o săptămână în care pot să mă uit la TV,
să nu mănânc mâncare scârboasă de copii și să-mi reîncarc bateriile.
Evident, mi-e foarte dor de Ollie când stă cu Adam.
Nici nu vreau să mă gândesc. Dar n-am putut rămâne în căsnicia aia.
Știu.
A fost un coșmar să-i culc azi…
Noapte bună!
Tu ești mulțumit? De viața noastră?
Da, sunt mulțumit, iubito.
De ce întrebi?
Nu cred că ești. Și nici eu.
Am înțeles…
Ți-e dor să fii de capul tău?
Ce?
Nu să fii singur, dar…
Să faci ceva pentru tine,
să fii tu însuți, să fim noi înșine.
Sigur că sunt lucruri pe care mi-e dor să le fac,
dar le pot face și acum.
Doar că sunt foarte ocupat acum.
- Dar chiar ești fericit? - Păi…
Pentru că eu simt că am intrat într-o rutină,
tu și eu.
Poate ar trebui să te gândești mai mult la tine,
s-o lași mai ușor, să te relaxezi.
Da…
Dar nu e așa ușor
cu trei copii și o slujbă full-time.
Ba da, este.
Trebuie doar s-o faci.
Vorbești prostii.
Nu e o soluție realistă.
Cum vrei s-o las mai ușor cu atâtea teme, activități, gătit…
De ce crezi că-mi planific excursia asta?
Exact asta zic!
Parcă evadezi din viața noastră.
Stai așa, ai zis că ar trebui să facem chestii singuri!
Așa ai spus. Poți să faci și tu chestii singură.
Nu e așa ușor! Asta vreau să zic.
Ba da, e ușor, tu complici lucrurile.
Nu e nevoie să te scoli la 06:30 în fiecare dimineață.
Nu e nevoie să gătești în fiecare seară.
O să ne descurcăm.
Nu e nevoie să speli rufele tot timpul. Nu-s așa murdare.
Ba da, e nevoie. Ce naiba vrei să zici?
- Zic că te poți relaxa un pic. - Și cine o să le facă pe toate?
Dorm pe canapea. Nu pot să te suport acum.
Foarte bine.
Perfect.
Ai rezolvat problema.
Vreau să spun că eu nu sunt ca tine.
- Nu. - Nu.
Nu pot să-mi ignor familia.
Nu pot să dorm până târziu sâmbăta.
Nu pot!
Și nu visez să călătoresc prin Europa pe motocicletă cu prietenii.
Nu visez.
Sunt prezentă în viața mea, am ales să trăiesc viața asta!
Mi se pare că tu visezi mereu să fii în altă parte, nu aici.
Așa crezi tu, dar… Ce vrei să spun?
Vreau să vorbești cu mine. Trebuie să stăm de vorbă.
Am încercat și niciodată nu e momentul.
Când vreau să vorbesc cu tine, tu fugi.
Nu-i așa?
Poate ar trebui să vorbim cu cineva. Să facem terapie de cuplu.
Eu sunt bine, Frida. Poate tu ai nevoie de terapie.
Ești nedrept, dle „Porno cu sex anal”!
Știu că-ți dorești mai mult de la viață
decât taco vinerea și sex zilnic.
De ce nu putem discuta?
Hai să facem ceva!
Cum ar fi, nu știu…
Să facem o pauză
sau să ne găsim a treia persoană sau…
- Sau poate nu. - Nu.
Dar știu că am putea face ceva.
Avem nevoie de ajutor.
- Toată lumea face terapie, de ce nu? - Ascultă-mă puțin!
Nu facem nicio pauză, asta iese din discuție.
Și chestia cu a treia persoană… ai fumat ceva?
Și terapia nu e întotdeauna soluția.
Cel puțin pentru mine.
Și ce vrei să facem?
Poate să ieșim undeva să ne distrăm?
REAPRINDEREA
Doamne, da…
La fel a fost și la noi.
Când nivelul de oxitocină a scăzut,
parcă am devenit frate și soră.
Eu aveam chef, ca întotdeauna,
dar știți cum e,
nu te culci cu fratele tău.
Așa că îngrijitorii au încercat să ne ridice nivelul hormonilor.
S-au gândit că devenim prea pasivi.
Da.
Așa că ne-au dat niște jucării noi.
La început, mi s-a părut ridicol.
Ce voia să facă, să-și întărească abdominalii?
Dar apoi…
Ce pot să spun?
Uite ce abdominali!
Suntem mult mai atrași unul de altul.
Așa, gagico!
Doarme?
- Ca un ursuleț. - Bine.
- Ce sexy ești! - Termină!
Doar o bag puțin.
Termină! Sunt obosită.
Atunci am plecat.
Sau vrei să te aștept?
- Nu, stai liniștit, vine mama. - Bine.
Ne putem vedea mai târziu, dacă vrei.
Dacă nu adorm la masă.
Sunt sigur că amicii tăi petrecăreți
au ceva cu care să te țină trează toată noaptea.
Ce adolescentin…
Niciunul n-am luat droguri de vreo sută de ani.
Și cine ar avea grijă mâine de copii?
Pardon, copiii au și tată!
Mă ocup eu dimineață de copii, du-te și distrează-te.
Cred că ai nevoie.
Bine.
Distracție plăcută!
- Pa! - Pa!
- Bună! - Bună!
Bună!
- E rândul meu. - Nu mai pot!
Sună fantastic! Doar voi doi?
Da, e… Mulțumesc.
- Vorbim despre excursie. - Aha.
O să fie tare! Eu, Martin și drumurile de țară.
Facem excursii din astea de la 20 de ani.
Pe bune, 20?
Și acum cât aveți, 21?
Măi…
- Noroc! - Noroc!
- Ador excursiile pe motocicletă. - Știi să mergi pe motor?
Dacă știu? Îmi place la nebunie!
Super!
E cel mai frumos fel de a vedea lumea,
după părerea mea.
- Așa e. - E minunat.
- Degete alunecoase… - Ce?
L-am scăpat.
Poftim?
Ce-ai scăpat?
Ai nevoie de ajutor?
Nu, mulțumesc, mă descurc.
E grozav.
Ghici ce am la mine…
- Ce? - M-am gândit să „petrecem” un pic.
- Nu! - Ba da, hai!
- Aici? - Da.
Acum?
- Ce e? - Distracție!
- Ce e, pleci? - Mă întorc imediat, îmi iau gheață.
- La botez. - Ultima petrecere a fost un botez.
- Noroc! - Doamne, ce expirată sunt…
Termină, dragă! Arăți minunat.
Și în suburbii petrece lumea, doar că un pic altfel.
Așa e. N-am mai văzut atâția swingeri și atâtea droguri.
E ca la circ!
Pe bune? În ce suburbie stai tu?
Serios?
- Și vouă vă place? - Hai să vorbim mai încolo.
- Vreau să știu! - Mai încolo…
Băieți…
Apropo de swingeri și droguri,
mami are un cadou pentru voi!
Oamenii au început să ia MDMA din motive terapeutice.
Eu am foarte multe traume de rezolvat
și tu clar ai nevoie să te relaxezi.
Să toastăm ca să fim expirați, dar relaxați!
Și să ne întâlnim mai des?
Așa o să facem.
Și să fim cu toții mai deschiși la noi aventuri!
- Eu sunt. - Noroc!
- Are Björn grijă de copii. - Ei o să aibă grijă de el.
- Îl ador pe Björn. - Trăiască Björn!
În cinstea lui Björn!
Băga-mi-aș…
După toate prezentările în PowerPoint,
șefa are nevoie să și-o pună și se relaxeze…
Ce? Nu poți să spui așa ceva!
E incorect politic.
Dar poți să i-o pui dacă știi ce le trebuie femeilor.
Câh! Nu.
Și tu, Björn? Ție ce-ți trebuie?
- Mie-mi trebuie ceva de băut. Ce beți? - Păi…
- Un „Sex on the beach”? - Sex on the beach…
Două „Sex on the beach”, vă rog!
„Sex on the beach.” Da, vă rog.
Bună…
- Nu pot. - Nu?
- O să se termine rău. - Sigur?
Da, sunt sigur.
Sunt însurat. Și nu sunt genul ăla.
- Ce? - Nicio problemă. Scuze.
N-o să se termine bine.
Te tachinam, nu era pe bune.
Picioarele tale flirtau.
Dar să știi că ți-o sug oricând.
Serios, oricând. Doar să-mi spui.
Bine.
- Bine? - Bine. Mulțumesc.
Doar să spui.
- Bine, noroc. - Noroc!
EFECTUL COOLIDGE
Am avut un oaspete de vază la fermă,
pe președintele Calvin Coolidge.
Soția lui, Grace, a întrebat: „Cât de des se împerechează cocoșul?”
„De zeci de ori pe zi”, a răspuns fermierul.
„Am înțeles”, a zis Grace. „Spuneți-i și soțului meu!”
Și președintele a întrebat:
„Cu aceeași găină de fiecare dată?”
„Nu”, a zis fermierul. „De fiecare dată cu altă găină.”
„Aha”, a exclamat președintele.
„Spuneți-i și soției mele!”
Trebuie să-ți controlezi viața.
Uite, eu și Teun ne-am rezolvat problema.
- Am renunțat la ecrane. - Jos cu ecranele!
- Trăiască consilierul marital! - Și roata olarului.
Fir-ar, ce grea e viața!
Așa e.
Tu alegi cum îți trăiești viața.
Trăiește cum vrei!
Viața noastră nu e perfectă,
dar e a noastră.
Nu?
- E… Sunteți minunați! - Serios!
Eu vreau doar să zic că psihologul și meditația nu sunt mereu soluția.
Dar să ți-o tragi e mișto.
Nu toată lumea e făcută pentru yoga cu bebe,
dar citiți despre consecințele electronicelor!
- Bun! - Așa e. Ai citit-o pe Sherry Turkle?
- Sherry cum? - Nu.
Conversația… Scrie de multă vreme
că dispozitivele electronice pot afecta creierul și empatia copiilor.
Așa e. Oliver parcă e zombi în fața iPad-ului.
După zece minute, nu mai simte nimic.
Nu mai are niciun sentiment.
Sunteți idolii mei.
Serios! Vă iubesc.
Eu și Björn avem mare nevoie
de niște ceramică și un psiholog de cuplu.
- Linda? - Doamne!
- M-a lovit nostalgia! - Ce mult a trecut!
- Bună. - Bună.
- Da. - De când nu ne-am văzut!
- Pot sta cu voi? - Da.
Frumos!
Puțeam ca un birt!
Ai ieșit din bar și ai aterizat cu nasul în pământ.
- Au chemat poliția. - Nu!
- Ba da! - Da, i-au chemat.
A trebuit să-ți inventez o alergie, ceva de genul.
Și am promis că încerc să te duc eu acasă.
Și m-ai dus?
- L-am dus? - Nu.
- Te-am urcat în taxi. - Da.
- Legendar! - Nu ne-am văzut ani de zile.
A fost mult prea jenant!
- Acum înțelegi de ce l-a ales pe Björn. - Da.
Dar acum ești aici. Noroc!
- Noroc! - Noroc!
Pentru multe amintiri jenante!
Trebuie să mă întorc la grupul meu. Ne vedem mai încolo?
Da, sigur.
- Pa! - Pa, Ben.
Mă bucur că te-am revăzut.
- Și eu mă bucur. - Pa!
Mamă, ce…
Linda, termină.
Cred că e ciudat să-l revezi.
- E mult de-atunci. - Nu mi s-a părut.
Am trei copii, terminați!
Îmi pare rău!
- Nu putem să glumim? - Ce sensibilă e…
„Am trei copii!”
- Bună. - Bună.
Ești bine?
Da, foarte bine.
Arăți minunat.
Și tu la fel.
- Ce-ți face familia? - Toată lumea e bine.
- Mă bucur - Și tu?
Și eu fac foarte bine.
Anul trecut ni s-a născut al doilea copil.
Suntem despărțiți…
Nu! Ce păcat…
Nu, stai liniștită, e super!
E cel mai bun lucru care ni se putea întâmpla.
- Bine… - Da.
Da.
Și ce faci, te muți înapoi aici?
Da, ne mutăm înapoi.
- Aha. - Da.
Bine.
Poate ne mai vedem!
Da, putem ieși la o cafea împreună, dacă vrei.
- Bună! - Bună.
- Bun… - Bună!
- Iată-te… - Iată-mă…
TIPARE DE ATAȘAMENT
Rezultatele unui studiu
au arătat că șoarecii de câmp,
la fel ca șobolanii și găinile,
sunt motivați să se atașeze de partener în timpul împerecherii
datorită secreției crescute de dopamină.
Dar dacă li s-a administrat un dopaminergic,
nu mai preferă partenerul cu care s-au împerecheat deja.
Iar când li se administra dopamină,
preferau orice partener.
Asta-mi amintește de un studiu destul de cunoscut.
Cel despre femeile cărora li s-a dat să miroasă tricouri
îmbibate de sudoarea unor bărbați.
Femeile au preferat unele tricouri în detrimentul altora.
Și proprietarii acelor tricouri
aveau un profil genetic
foarte diferit de cel al femeii
în ce privește sistemul imunitar.
E important.
Femeile care aveau un partener cu aceleași alele,
alte gene fiind diferite,
dar aceste alele fiind similare…
Acele femei erau mai adesea înșelate de parteneri.
Se confruntau mai des cu infidelitatea.
Mi se pare fascinant.
Am făcut un studiu cu 552 de gemeni de sex masculin aflați în relații.
Am descoperit că celor cu una sau mai multe alele
în sistemul de atașament
le era greu sau imposibil să se atașeze de partenerele lor.
În cazul femeilor,
pentru că lor le lipsesc acele alele din sistemul de atașament,
am studiat gena DRD-4 și alelele acesteia.
DRD-4 e cunoscută drept gena riscurilor, asociată cu dopamina.
Am descoperit că femeile care prezentau o anumită alelă
aveau o frecvență mai mare a aventurilor de-o noapte
și fanteziilor de infidelitate.
Deci ambele sisteme par să contribuie la tiparele de infidelitate.
Björn! Musafirii vin în două ore!
Mă ajuți?
Da, și asta conduce la o întrebare importantă.
Monogamia e rezultatul mediului sau al moștenirii genetice?
Teresa, stai degeaba acolo?
- Nu mai vrei vin? - Ba da, te rog.
- Björn, pui masa, te rog? - Nu acum.
Îi torn musafirei de onoare niște vin.
Da.
Unde e tata?
Știi cum e el.
Stă pe canapea și se uită la noi cum facem treaba.
Trebuie să-l scuzăm pe Jon.
I-e greu cu atâta lume în jur.
Ce bine arată, Frida!
Mama e mândră că ne respecți tradiția.
Ce tradiție?
Scumpo, nu mai știi?
Sigur că nu mai știi. Erați tare mititele.
Ca s-o mulțumesc pe soacră-mea,
mă chinuiam cu rața aia à la française la fiecare Crăciun.
- Mamă, nu mâncam rață în Norvegia. - Nu mâncam.
Nu vorbi prostii, Joanna. Îmi amintesc ce făceam și ce nu făceam.
De ce spui așa ceva?
Calmează-te, nu ne amintim de rață, atât.
Minunat.
- Minunat. - Sună foarte bine, Teresa.
Dar îmi amintesc ceva cu o rață în anul când a murit tatăl tău.
- Da. - Exact.
A murit cineva cumva?
- Ar trebui să ajuți la pusul mesei, Jon. - Da.
Ăsta e minunat, Frida.
- O să-l încercăm împreună! - Așa e.
Marianne, vrei un pahar?
Dar ai dreptate, Teresa.
Era de Crăciunul când a venit în vizită toată ramura franceză a familiei.
Așa este.
Și n-a fost singura dată, ca să știi.
Bine, mamă, nu contează.
Mi s-a părut că l-am auzit pe Louie strigând.
- Mergi să vezi ce fac copiii? - Bine.
Mulțumesc.
Și eu eram cel care pregătea rața.
Și am făcut-o din nou. Voilà!
- Bravo! - Cina va fi servită în două ore. Bine?
Bine!
- Noroc! - Noroc!
- Și Crăciun fericit! - Crăciun fericit!
Și, în final, am făcut un studiu pe un grup de femei.
Jumătate din grup a primit un spray nazal conținând hormonul dragostei, oxitocina.
Și cealaltă jumătate a primit un spray cu placebo,
adică fără nicio substanță activă.
Am constatat că femeile care au primit spray-ul cu oxitocină
au format atașamente mai ușor decât cele care nu l-au primit.
În concluzie, eu aș spune că monogamia și infidelitatea la oameni,
la fel ca la șoareci,
depind în mare măsură de alcătuirea noastră genetică.
Da, o mică ajustare hormonală ar putea schimba multe în viața noastră,
atât la nivel micro, cât și macro.
Chiar credeam că o să putem trece peste asta.
E musai să fie definitiv?
Sper că nu…
Ce naiba a fost asta?
Poftim, jigodie nenorocită!
Dracu' să te ia!
Și pe tine, a dracului…
Prietenele tale scârboase… Știți ceva? Să vă ia dracu' pe toate!
Jigodiilor! Vă urăsc!
Lua-v-ar dracu'!
Nu vreau mașina asta!
Nu vreau apartamentul ăla!
Nu vreau nimic de la tine!
Pricepi?
Înțelegi ce-ai făcut?
La copii te-ai gândit?
Te-ai gândit vreun pic la copii
când crăcănai picioarele ca o boarfă prin tot orașul?
Să te ia dracu'! Du-te înapoi în Norvegia!
Fă-mi bucuria asta!
Ai înnebunit?
Ce dracu' te-a apucat, psihopatule?
Crezi că nu știu de mesajele tale?
Mă crezi idioată?
Crezi că nu știu tot ce-ai făcut? Știu tot, ipocritul dracului!
Și tu ești la fel de vinovat!
Ești! E și vina ta la fel de mult!
Și nu aduce copiii în discuție.
Pentru că e vorba de tine, nesimțitule,
și de cât de egoist ești!
Numai la tine te gândești!
Da, m-am culcat cu el!
Și ce dacă?
Cui dracu' îi pasă?
Voiam să fiu cu tine! Pe tine te voiam!
Dar tu ne-ai ignorat familia.
M-ai ignorat pe mine!
Pentru că ești un nesimțit!
Așa că du-te dracu'!
Dracu' să te ia!
BERE RESTAURANT
Nu e o strategie inteligentă.
N-o să dea bine dacă vrei să ceri custodia.
Trebuie să te aduni. Să-ți organizezi viața.
Pe naiba.
Mă doare-n pix cum „dă”.
A distrus tot. Mi-a distrus viața!
- O urăsc! - Nu cred c-o urăști.
Și oricum, nu poți să umbli așa, ursuz, la nesfârșit.
- Ba pot. - Ba nu.
- Ba pot. Uite, stau aici. - Ba nu poți.
- E ușor. - Au trecut câteva luni…
Bună! Ce mai faceți?
- Bună! - Lume nouă!
- Mă bucur că te văd. Ce faci? - Bine.
Toate-s la fel.
Mă lăsasem de băut,
dar mă plictiseam așa nasol, că m-am apucat iar.
Dar Oliver e bine, Linda e bine…
Suntem tot separați,
dar e ușor să te înțelegi cu ea, așa că…
- Aha. - Da. Și voi?
- Da, noi… - Păi…
Sărbătorim faptul că Björn a scăpat de mașină azi.
- Ai vândut-o? - Ce?
Nu, n-am vândut-o, am...
M-am urcat în ea și am băgat-o într-un bloc de pe strada noastră.
- Pe bune? - Da, abia s-a întâmplat.
Bine… Să toastăm pentru asta!
Trei Golden Slammer, vă rog.
- Deci acum n-are mașină. - E și asta o treabă!
Acum sunt tată o săptămână din două, stau acasă, cu copiii,
și în cealaltă săptămână dorm pe canapeaua lui Martin.
- Deci „cuibăriți”? - Așa a vrut ea.
- Ce-i aia cuibărit? - Păi…
Copiii rămân pe loc, părinții se mută din casă.
Am înțeles. Nu se făcea așa când ne-am despărțit noi.
Eu și Linda făceam așa la început.
O fi bine pentru copii, dar e oribil!
Da, e groaznic de greu.
- Îți cauți apartament? - Da.
Da, absolut.
Nu vreau să stau în casă cu harpia aia.
Sub nicio formă. Găsesc eu ceva.
Soră-mea se mută cu iubitul ei și-și închiriază apartamentul.
- Pe bune? - E mic, în oraș…
E drăguț, dar banal. Și ieftin. Te interesează?
Da!
- O s-o întreb. - Absolut.
- Bine. - Super.
- Păi noroc! - Noroc!
Mă rog…
Bun, scumpo…
- Mami, mă iei tu azi? - Nu, e rândul lui tati.
Nu mai știi?
Da, dar o să-mi fie dor de tine…
Iubito…
Și mie o să-mi fie dor de tine. Da?
Și mie o să-mi fie dor.
Știi ceva?
E bine să-ți fie dor de mine.
E bine.
Altfel n-ar fi așa plăcut când ne vedem din nou.
Nu…
Deci e bine că ți-e dor de mine.
Bun.
Da?
Ia uite ce am aici… Poftim.
Întotdeauna să ai ciocolată în buzunar.
Da!
Mami te iubește.
Da?
Intrăm?
Bine, hai.
Și nu înțelege cum îi afectează.
Vrea să mă pedepsească, dar le face rău copiilor.
Și nu glumește cu tribunalul.
Nu-i pasă dacă copiii vor trebui evaluați de un psihiatru.
Nici nu mă gândesc ce traumatizant ar fi pentru ei…
Cred că ți-e foarte greu.
Știu că eu am fost cea care…
Cea care a pornit totul.
Și trebuie să trăiesc cu gândul.
Dar am sperat că o să…
Că o să se trezească…
Ca să putem
să ne rezolvăm problemele
și apoi totul va fi bine iar.
Deci simțeai că nu comunica și nu era atent
nici înainte să vă separați? Că fugea de răspundere?
- Așa e? - Nu voia să rezolve problemele.
Și ce se întâmpla dacă nu le rezolva?
Mi se pare că ești îngrijorată
că se întâmpla ceva dacă el nu făcea nimic.
Nu știu dacă se întâmpla ceva
sau problema e că nu se întâmpla nimic.
Că relația noastră stagnase și…
Da, că se încheiase.
Ți-era teamă că-l pierzi.
Și simțeam că deja ne pierdusem, și pe mine, și pe el.
Și speram că o să...
vadă treaba asta.
Să mă vadă pe mine, ca să zic așa.
Să lucreze la relația noastră în loc să fugă.
Într-un fel, ai fugit tu prima.
Frida, să separăm puțin lucrurile.
Nu-i stătea în fire
să rezolve problemele la fel ca tine
nici înainte să vă despărțiți.
Așa era atunci și așa e și acum.
N-ai ce să-i faci.
Doar el se poate schimba, dacă vrea.
Nu e treaba ta, nu e responsabilitatea ta.
Nu poți controla lucrul ăsta.
La fel e și cu tine.
Acum sunteți despărțiți
și el nu vrea să aibă legătură cu tine.
Trebuie să accepți asta
și să înveți să gestionezi situația
în loc să aștepți să se schimbe
sau să fii în permanent conflict cu el.
Nu e vorba că te iubește sau nu.
Ăsta e el.
E foarte diferit de tine.
Hai, vino încoace…
Mai dansezi acasă.
Și schimbă… Nu, nu ții maimuța.
- Da. - Nu, Lou… Nu face așa.
N-o să iasă bine.
Bun, hai să vedem. Vino încoace!
- Termină! - Au, tati, m-a durut!
- Scuză-mă. - Vreau la mami!
- Dar… - Nu pune mâna pe mine!
- Trebuie să pun! - Nu pune mâna, nu!
Louie, draga mea…
- Nu vreau! - Nu vrei, dar Anna îl ia pe Leo
și trebuie să mergem acasă, la ei. Nu putem…
Fac tot ce pot, fir-ar al naibii! Nu vrei să termini?
- Te rog. - Nu vreau!
Bună, Björn!
Da? Bună.
Așa. O lăsăm.
Azi ne-am plimbat mult, probabil e un pic obosită.
Bine.
Așa o lăsăm.
Bine, hai. Atunci stai să-ți fie frig.
Putem să… Hai!
Nu-ți uita rucsăcelul!
Nu.
Poftim… Uite-ți rucsăcelul.
Mulțumesc pentru azi!
Ne vedem mâine.
- Pe mâine! - Mulțumesc.
Mulțumesc.
Mulțumesc că ai venit!
Aveam emoții, dar e doar mobilă.
O să fie bine… Cred că se poartă frumos.
E și jumătate al tău!
Ce le spun copiilor?
Ce naiba se spune?
Nu știu.
Mă străduiesc din greu!
- Încerc să fac totul cum trebuie. - Știu.
Le-o datorăm copiilor.
Și el își bate joc de mine cu orice ocazie.
Pentru că e un jegos.
Nu știu de ce face așa.
Da? Îți fac o cafea. Ai nevoie de o cafea.
Dar mi-a luat ceainicul.
Nu pot nici să fac o ceașcă de cafea!
Și era al meu.
L-am primit de la mama lui de ziua mea. Înțelegi?
Bine, fierb apă într-o crăticioară, pe aragaz.
Hei…
Nu trebuie să ai un cămin perfect.
Nu există cămine perfecte,
iar copiii se vor adapta.
Ia o saltea gonflabilă. Fă un fort.
O să fie bine.
Mami, vino să sari!
Hai, mami!
Nu cred că pot, o să se rupă patul.
- Nu. - Termină!
- Citește! Vor să sari. - Hai, te rog!
Hai, nu se rupe!
- Vino! - Hai!
Hai!
Sus! Hai, că poți!
Nu se rupe.
- Promitem. - Vino!
S-a integrat foarte bine printre copii
și se înțelege cu majoritatea.
E populară și are o energie plăcută.
Cu Louie nu avem probleme în general.
Niciuna.
Fantastic, mă bucur!
Ne facem, mă rog, îmi fac mereu griji că nu se exprimă bine
și nu comunică cu alții.
Deci este o mare ușurare.
După cum știți, Frida a ales să ne dezbine familia acum ceva vreme
și a fost foarte greu.
Copiii se simt groaznic, sunt traumatizați.
Nu e bine la noi acasă, dar e...
Cum să vă zic? Asta se întâmplă când cineva din familie
alege să se gândească la propriile nevoi, nu-i așa?
Desigur, suntem obișnuiți cu astfel de situații.
Și majoritatea copiilor de aici trăiesc în constelații familiale moderne.
Asta nu înseamnă din start că copiii vor fi traumatizați.
Atâta timp cât părinții pot să coopereze.
Așa cum a spus Mona,
Louie este bine și își exprimă bine personalitatea.
Câtă vreme copiii sunt extrovertiți,
este un semn bun.
Când încep să fie retrași începem să ne facem griji.
Ieșirile sunt normale și sănătoase.
Deci dacă Louie se întristează sau e nervoasă în perioada asta,
e ceva absolut normal.
Așa cum a spus Bo, suntem toți de părere
că Louie e foarte bine.
Mulțumesc.
Vă rog să ne spuneți dacă se schimbă ceva
sau dacă trebuie să ne concentrăm pe ceva.
Eu nu vreau să comunic cu persoana asta, așa că dacă am putea...
Ar fi grozav dacă am putea să păstrăm legătura în mod separat.
- Absolut. - Desigur.
O să vă spunem dacă apar probleme.
Și voi ne puteți contacta dacă...
Dacă aveți vreo preocupare sau vreo îngrijorare.
Grozav. La revedere!
- Mulțumesc. - Mersi, Mona.
- Pa! - Pa!
Björn?
Björn, te rog, așteaptă!
Te rog, hai să stăm de vorbă!
Putem sta de vorbă?
Te rog, Björn, lași baltă treaba cu custodia?
Trebuia să te gândești la asta înainte să ne distrugi familia.
Nu, nu las baltă „treaba cu custodia”.
Te rog, Björn, hai să colaborăm!
Vrei să supui copiii la prostiile de teste psihologice?
Doar să dovedești că ai dreptate? Asta vrei?
Eu îți cer iertare.
Chiar îți cer.
Pe bune.
- Îmi pare rău… pentru tot. - Bine.
- Chiar îmi pare. - Da...
Dar nu le face asta copiilor!
- O să rămână cu sechele pe viață. - Eu le fac asta?
Tu credeai că psihologii sunt soluția.
Tu ești cea care i-a lăsat cu sechele când ne-ai părăsit.
Tu ești cea care a vrut să divorțăm, nu eu!
Și asta n-are legătură cu nevoile tale
sau nevoile copiilor. Are legătură cu drepturile mele.
Și mi le voi câștiga, pentru că ești o mamă incapabilă.
Ești total nechibzuită.
Le distrugi viața copiilor,
le distrugi visele,
le distrugi viitorul,
așa că vom face cum vreau eu!
Vino-ți în fire!
Björn, ce naiba!
Nimeni nu era fericit!
Aveam probleme mari
și tu nu recunoșteai asta.
- Nu puteai vorbi despre asta. - Asta-i o aiureală, știi bine.
Nu e nevoie să desfaci mereu firul în patru.
Unele lucruri se rezolvă de la sine!
Ai vrut să divorțezi, dar n-o să mai fie cum vrei tu.
Mi-a ajuns!
M-ai văzut pe mine visând să călătoresc prin Asia?
Nu, pentru că eram ocupată să trăiesc viața noastră!
Voiam să trăiesc viața noastră, înțelegi?
Și n-am sugerat doar terapie. Eram deschisă la orice.
O pauză, un ménage à trois, orice!
Dar ție nu ți-a păsat!
Dar știi ceva? Eram nefericiți!
Amândoi! Eram al naibii de nefericiți.
Și tu n-ai făcut nimic.
N-ai făcut nimic!
Știu că asta-i explicația ta, Frida. E explicația ta.
Explicația mea e un pic diferită.
Ai vrut să fii singură și acum o să vezi cum e.
Nu-mi iei copiii! O să stea cu mine.
Dar amândoi suntem părinții lor.
Au nevoie de amândoi.
Și trebuie să…
Trebuie să comunicăm! Asta nu e comunicare!
Exact. Nu vreau să comunic cu tine!
Ești proastă sau ce?
Nu vreau să comunic cu tine.
Și nu vreau Crăciun de hipioți. Uite cum o să facem.
O să duc copiii la ai mei și o să ți-i dau de Revelion.
Și cu asta, basta.
Bună! Bine ați venit!
Nu urcați?
Trebuie să le dau copiilor cadourile.
Mă gândeam să bem o cafea.
Bine.
Bună, iubiții mei!
Bună, mami!
Ce dichisiți sunteți!
Mergem la buni.
- Și o să primim o surpriză. - Știu.
O să fie grozav!
Vă așteaptă și aici câteva surprize.
Dulciuri pentru drum.
Și Leo, uite ursulețul tău.
Să aveți cel mai frumos Crăciun!
Sunați-mă dacă aveți nevoie de ceva. Sau dacă aveți chef.
- Tu ce o să faci? - Nu sărbătorești Crăciunul?
Ba sigur că da!
Am o grămadă de teste de corectat.
Și după aia probabil mă duc la mătușa Joanna.
Dar întâi trebuie să-l sun pe Moșul,
ca să-i dau adresa lui mamaie.
Cred că trebuie să mergem.
Stai să ne luăm la revedere!
Nu puteți pleca fără s-o pupați pe mami. Hai încoace!
Te iubesc, scumpo, da?
Hai să mă iei în brațe!
Vă iubesc. Vă iubesc mult de tot.
- Da? - Pa, mami!
- Pa!
- Te iubesc! - Și eu vă iubesc. Pa!
- Pa! - Pa!
- Acum e șarpe. Acum e elefant! - Gata cu magia, Louie.
- Scoate costumul. - Nu vreau!
A fost un Crăciun plăcut, dar o să-ți fie prea cald.
Vreau să i-l arăt lui mami!
O să i-l arăți când te vezi cu ea.
Vreau la mami!
Și eu vreau la mami.
Scumpo, vino încoace.
Hai încoace, cum stăteați cu mami.
Așa…
Hai încoace…
TRAUMA DESPĂRȚIRII
Anxietatea de separare
sau depresia…
Sunt comparabile cu sevrajul.
Suferă chiar și sistemul imunitar.
Dacă erai bărbat, îți recomandam un pahar sau două.
Dar la femei, dopamina nu e influențată de alcool în același fel.
Ți-aș putea face o injecție cu oxitocină
ca să-ți stimulez secreția de dopamină.
Sau ți-aș putea da antidepresive.
Trebuie să treci peste asta.
Încearcă să privești către viitor. Fă lucruri care te fac fericită!
Nu, nu-mi fac cont pe Tinder. Nu-mi fac!
Mai bine mor decât să mă supun la…
Ce snoabă ești!
E un fel scârbos și dezumanizant de a socializa.
Noi de ce…
De ce n-avem aplicații din alea ca SCRUFF?
Doar pentru sex, fără să trebuiască să vorbim și să ne plictisim
înainte să ne culcăm împreună.
Așa-i că-s grozave?
Da, pentru că m-am săturat de dragoste.
Oricum nu s-ar întâmpla nimic
dacă mi-aș băga coordonatele GPS într-o o aplicație.
Fată, suntem în 2021!
Așa funcționează Tinder.
Imaginează-ți că ți-e foame și ești la bufet.
Acum poți alege cele mai bune bucăți!
Poți să iei exact ce-ți dorești.
Și cine m-ar vrea pe mine?
Vine o vreme când trebuie să mergi mai departe.
Așa că am fost la terapie și m-am autoexaminat.
Și acum…
S-a terminat. Capitolul ăla e închis.
- Bravo! - Da.
- Și s-a întâmplat repede! - Da.
Doar în jumătate de an… Ești grozav!
Ce?
Avem o singură viață.
N-am putut să mai pierd timpul gândindu-mă de ce nu merge.
Nu mergea. Și e complicat.
Și acum s-a terminat.
Ne-am creat rutine care funcționează.
Fără dramatism. E timpul să trăiesc puțin!
- Aș vrea să pot spune același lucru. - Așa rău e?
Da, dar… L-am înșelat, așa că mi-am meritat-o.
De obicei, alta e problema. Crede-mă, vorbesc din experiență.
- Nu ți-am spus? - Nu.
Fosta mea a cunoscut pe altcineva și…
Asta m-a obligat…
să mă întreb dacă puteam face ceva altfel.
Într-o relație sunt doi oameni.
Și ăsta e un punct de vedere…
Ești tristă că n-a mers?
Da.
Puteam face multe lucruri altfel.
Puteam să rezolv mai repede problemele și să comunic mai prompt,
în loc să supun familia la ce am supus-o.
Cred că sentimentul că ai fost trădat e cel mai dificil.
Și dacă nu-l poți discuta…
Pe noi ne-a stimulat să discutăm
dacă nu ne-ar fi mai bine separat.
Da…
Nu cred că relația noastră ar fi suportat gradul ăsta de onestitate.
Și de-aia s-a terminat.
Nu e o relație dezirabilă.
Ce fel de relație îți dorești?
Bine, pa!
Pa!
- Pot să-l scot? - Da.
Mă descurc eu.
Ce naiba…
Stai puțin.
- Nu-i nimic. - Scuze.
- Nu… - Ce enervant!
- Fir-ar… - Nu contează.
Am înțeles, dar ce naiba…
Îmi pare rău. Îmi pare tare rău.
Nu-i nimic.
Îmi pare rău, am un chef nebun.
Nu mi s-a mai întâmplat niciodată.
Înțeleg.
Și noi suntem în proces de divorț.
Te înțeleg.
Aha… Și e dificil?
Nu e dificil deloc, de fapt.
Nu?
Știam de la nuntă că n-o să fim împreună mereu.
Dar aveți copii.
Da, avem.
Omul are relații diverse pentru nevoi diverse.
Mi-a dăruit o fiică și mă bucur pentru asta.
Nu te stresa pentru treaba asta.
Chiar nu e mare lucru. Am văzut-o de multe ori.
Iei o pastilă dacă ai nevoie.
- Da? - Da.
- Nu e nevoie să fie așa complicat. - Așa e.
Dar ce zici…
Să încercăm și altă dată?
Mi-ar plăcea mult.
Pa! Ai grijă de tine!
Pa!
SUPRAVIEȚUIREA
Deci ți-ai pierdut bucuria de a trăi?
Da, dar am supraviețuit.
Am încercat să găsesc pe altcineva.
Nu voiam să fiu singur.
Nu e cea mai fericită perioadă din viața mea.
- Cu siguranță. - Dar m-am ferit de droguri.
Problema e…
Că nu știu cum o să trec peste asta.
Ce se întâmplă?
Păi…
Particip la un studiu științific.
Cercetătorii îi spun „test de înot forțat”.
- Asta vezi în spate. - E interesant!
Șoarecii care au trecut printr-o despărțire
se îneacă.
- Se duc drept la fund. - Se scufundă.
Deci nu înoată?
Nu, s-au dus drept la fund.
Ceilalți, cei care au parteneri,
înoată cu disperare.
Îi dau înainte.
Înoată înainte.
Au pentru ce trăi.
Concluzia e că relațiile ne țin în viață.
De aceea ne căutăm partener.
Din nou. Și din nou.
Și din nou. Și din nou.
Björn!
Bună!
Măi…
- Ce mai faci? - Bună!
- Ce faci?
Bine, mulțumesc! Mă bucur că vă văd.
- Nu ne-am văzut de-un secol! - Așa e. Ce…
Ce căutați aici?
Ne întâlnim cu directorul.
Lui Oliver nu-i place la școala lui, s-ar putea transfera aici.
Foarte frumos!
Trupa lui Leo are un spectacol.
- Pe bune? - Drăguț!
Da.
- Mă bucur că te-am văzut! - Și eu.
Am auzit despre treaba cu custodia…
Mă bucur că s-a rezolvat.
Da.
Acum fac terapie.
- Măi să fie! - Da.
E bine.
Super.
Să scapi de anxietate și resentimente…
- Da. - E minunat.
Cred că trebuie să te hotărăști într-un fel.
Să hotărăști ce vrei. Nu există bine sau rău, dar…
- Nu. - Trebuie să hotărăști.
Și voi… sunteți din nou împreună?
Scuze, încerc doar să…
Nu ne mai mutăm împreună…
Nu, niciodată.
Încercăm ceva nou.
Ne avem unul pe altul, dar cu mai multă libertate.
Mă bucur pentru voi!
Suntem împreună, dar ieșim și cu alții.
Da.
Bine! Felicitări!
- Mersi. - Și…
Trebuie să mergem, dar mă bucur că te-am văzut.
Și eu pe voi! Baftă!
- Ne vedem! - Sigur.
- Salută-i pe ai tăi! - Sigur.
E timpul să chemăm animalele!
Tu cine ești?
Sunt cocoșul și iată cum cânt: cucurigu!
Eu sunt găina, fac ouă care se mănâncă.
Patru șoareci de câmp.
- Tu cine ești? - Sunt inorogul.
Nu e prea mult?
Nu suntem prea multe animale?
Putem renunța la unul.
Aveți grijă de animale, de natură și unul de altul!
- Poți s-o ții tu? - Da.
- Și pe a mea? - Da.
- Geaca lui Leo e la tine? - Da, dar ursulețul nu e.
Bună, Christine! Ce mai faci? Mă bucur că te văd!
Ce mai faceți? Bună!
Una, alta… Voi ce faceți?
Noi?
Vrei să spui…
Facem bine!
Divorțați, fericiți, bine.
Ne bucurăm că am venit.
Îmi căutam copilul, așa că…
- Du-te. - Ne vedem!
- Da. - Sau…
Pe bune?
Vecina?
Da, dar a fost…
- A fost comod, da? - Aha.
Tati, am făcut tort, vii să mănânci cu noi?
Scumpo…
Te rog, tati!
Hai, tati!
Întrebați-o pe mami dacă e de acord.
Te rog, mami! Ai fi cea mai bună mămică din lume!
- Te rog, mami! - N-am mâncare în frigider…
- Nu poate să mănânce tort cu noi? - Mâncăm ce-a rămas…
Dar dacă vrei să mănânci tort la cină…
N-ai nimic în frigider?
Nu.
Încerc s-o las mai ușor cu ce „trebuie”.
Da.
Vine și Ben.
Am înțeles.
Deci dacă vrei s-o aduci pe Christine,
adu-o.
E-n regulă.
- Bine, să mâncăm tort la cină! - Da!
Da, e derutant,
dar arhitectura creierului nostru
ne poate da indicii despre problemele din relații
prin trei sisteme cerebrale interconectate
ce au evoluat pentru cuplare, reproducere și creșterea copiilor.
- Distrugem perfecțiunea? - Da!
Da?
Dar aceste sisteme nu sunt mereu direct conectate.
E posibil să iubești pe cineva,
să fii îndrăgostit de altcineva și atras sexual de o a treia persoană,
toate în același timp.
Ar putea fi o explicație neurologică
pentru faptul că normele augustiniene
nu ni se potrivesc tuturor.
Dar, în ciuda diferențelor,
încă ne judecăm după vechile norme și standarde,
poate în încercarea de a pune puțină ordine în haosul iubirii.
Așa suntem cu prăjitura și în burtă, și în farfurie.
- Ce faci cu animalul nostru? - Uite ce fac.
Ce faci?
Nu înțeleg de ce nu putem trăi toți împreună.
Am nevoie de casa mea, cum aveți voi, copiii, camerele voastre.
Ce, noi, adulții, n-avem dreptul?
Ba da, dar cred că e mai bine așa.
Nu-mi place să mă mut de colo-colo.
Ei sunt cei care s-au despărțit,
așa că ar fi corect să se mute ei, nu?
Dar mie-mi place să am două case.
Crezi că o să se împace și o să stea iar împreună,
ca părinții normali?
Dar, Leo,
și așa e normal.
Jumătate dintre colegii tăi au părinți divorțați.
Doar că nu vorbesc de asta.
Și, mă rog,
cred că sunt împreună uneori.
Fizic, vorbesc.
Dar pe Ben și Christine nu-i întristează treaba asta?
Înainte să se combine cu Ben și Christine, cred.
Dar nu știu.
Pe acoperiș? E periculos, coboară!
Așa, maimuțelele mele…
De ce râdeți?
- Voi, adulții, sunteți maimuțele. - Da? Bine, suntem.
Probabil ai dreptate, dar acum trebuie să fim broscuțe.
Bine? Hai!
Haideți, sunteți gata?
Să cântăm „Broscuțele”!
Broscuțele, broscuțele Sunt tare ciudățele
N-au urechiușe Și nici codițe pe ele
Oac, oac, oac Oac, oac
Deci, întrebarea este…
Suntem noi, oamenii, niște animale
care trăiesc conform programării lor genetice?
Sau acționăm pe bază de liber-arbitru
când ne abatem de la norma monogamiei?
Da…
Poate că nu, poate că da
sau poate că ambele sunt valabile.
Suntem creaturi conduse și de biologie, și de intelect,
influențate de orice, de la religie la ereditate și mediu.
Indiferent de orientarea sexuală, religioasă sau politică,
noi, oamenii, suntem, până la urmă,
un amestec fantastic de biologie și intelect.
Și e ceva profund uman.
Dar întrebarea rămâne:
voi cum vreți să vă trăiți viața?
Atât pentru săptămâna aceasta.
Săptămâna viitoare la Diorama de seară,
vom examina în continuare comportamentul uman
din diferite perspective.
Săptămâna viitoare examinăm violența.
Este oare biologică sau învățată?
Urmăriți-ne!
Ne vedem săptămâna viitoare, sper.
Subtitrarea: Raluca Dimitriu