Мавпи бонобо
є найближчими родичами людей
і мають чимало цікавих подібностей.
Та є одна відмінність.
Бонобо нерозбірливі у своїх партнерах,
а люди будують моногамні стосунки на все життя.
Або ні?
Зрада трапляється у 70% стосунків.
А загалом розлучаються 60% пар.
І все одно нормативними вважаються
стосунки, що триватимуть усе життя.
Чому?
Коли наші пращури почали ходити на двох ногах,
щоб знайти більше їжі,
жінки були змушені носити дітей на руках,
а не за спинами, як раніше.
Коли діти були позаду, жінки могли самі себе захистити.
Але з того історичного моменту
чоловік почав захищати і жінку, й дитину.
Дехто вважає, що саме з цього почалося
формування моногамних стосунків людства.
А тоді з'явилася релігія.
Десь у 350 році
Августин Іпонійський назвав людську сексуальність і жагу
«моральним падінням,
що має каратися довічним вигнанням із Раю».
Бідолашний Августин усе міркував про людські спонуки
і зрештою вирішив, що їх має контролювати шлюб.
У шлюбі схвалювалися запліднення, віра і клятви.
Але жодної жаги чи пристрасті.
Інакше палати вам у пеклі.
А втім, загроза Божої кари
не змогла зупинити людських спонук.
Або радше «чоловічих спонук».
Аж поки не прийшла епоха романтизму,
коли емоції нарешті стали трохи помітнішими.
Тоді шлюб став позначати ідеальні моногамні стосунки на все життя.
Але позашлюбні пригоди продовжувалися.
Аж до…
початку 1900-х років,
коли жінки нарешті почали вимагати рівних прав
і рівної сексуальної свободи.
ПРАВО ГОЛОСУ ЖІНКАМ
Для християнської церкви це було проблемою.
Невже тепер і жіночі борделі з'являться?
Як усе закінчилося, ми знаємо.
Та на щастя, жіноча боротьба за свободу тривала
протягом усього століття.
Після сексуальної революції 1960-х років
усі були вільні обирати,
з ким їм спати.
Здавалося, що сучасні стосунки пропонують усе, що можна.
Безпека і пригоди, дружба й секс —
усе в одних і тих самих моногамних стосунках.
Чому ж люди почали розлучатися все частіше?
Є тут хороші дітки?
Санта прийшов!
Погляньте, що він приніс!
Поки що зарано розслаблятися.
Але вона на четвертому місяці, то все буде гаразд.
Ви такі молодці, що наважилися.
Кілька років зміни підгузків, брак сну і фінансова яма…
Нічому заздрити.
Через три роки розлучитеся.
Я-то знаю, що кажу.
Ми з Теуном і не сподіваємося, що колись буде легко.
Ви будете «татком один» і «татком два»?
Ні, татком і хлопцем татка, бо сперма належить Томові.
Ви тепер знаєте, чим займатиметеся наступні десять років.
Чорт забирай, не хочу дорослішати.
Адаме, не хвилюйся, ти навряд чи колись подорослішаєш.
Думаю, почати жити разом — це теж дорослий крок.
Незабаром і у вас з'явиться пара дітлахів.
Так, ми лише й робимо, що практикуємося.
Ага…
За вас.
За нову квартиру.
Вітаємо.
Святкувати Різдво влітку весело.
-Будьмо! -Будьмо!
Будьмо.
Так, щасливого Різдва!
Агов, а коли наркота буде? Я вже накидався.
Фрідо, в тебе є блюдечко?
Думаю, блюдце в нас є. Воно лежить у шухляді…
з блюдцями.
Я тебе кохаю.
І я тебе кохаю.
ПОСИЛЕННЯ ЗВ'ЯЗКУ
Коли полівки займаються сексом,
їхній мозок виробляє дофамін, гормон винагороди.
Вони радіють і прагнуть бути з партнером.
У людей так само.
Секс виробляє дофамін,
і він створює зв'язок,
який слугує основою стосунків.
Стривай. Я зараз…
Ось.
Ось так.
Так…
Чорт, ми ніби місяці два цього не робили.
Ні, ми трахалися минулої суботи.
Забув?
Що? Хіба?
Так.
То, певно, був не я.
Ні, вона що, впала з ліжка?
Мабуть, лише вдарилася головою об край.
Нічого.
Нам може знадобитися спеціаліст зі сну.
Що?
Адже вона досі прокидається ночами.
З іншими такого не було.
Не розумію.
Ми цілу вічність не спали самі.
Це… хіба нормально?
Може, потім про це поговоримо?
Так, вибач.
Просто…
Щойно голова торкається подушки,
її осідають думки, вибач.
-Можеш просто помовчати? -Так, вибач.
Іди до мене, коханий.
Іди сюди.
Стривай. Презерватив.
Ні, будь ласка.
Годі скиглити.
Просто візьми презик.
Давай просто…
Ні, не давай. Тобі важко його надіти?
Я лише хочу справжніх відчуттів. Що тут дивного?
Тоді мені всередину напхають гормонів чи шматків металу,
або я знов завагітнію.
Мені цього не треба, тож надягай.
Так, гаразд.
Чому ми маємо щоразу про це говорити?
Усе, солдат у шлемі.
-Розсунь ноги. -Так.
Ось так.
Усе.
Стривай.
Не відволікайся.
Глибше.
Що ти сказала?
Глибше?
Хочеш глибше?
Чого ти цього захотіла?
Припини…
Хочеш розмір побільше?
Ні.
Годі.
Не питай такого після десяти років і трьох дітей.
Я тобі так засаджу, що ти ходити не зможеш.
Люблю бути всередині.
Мамо?
-Ні, не спиняйся. -Гаразд.
Мамо!
Не спиняйся!
Залишайся тут.
Мамо!
Чорт забирай.
Боже!
Виходимо через п'ять хвилин!
Тату? А в мене на Різдво буде песик?
Що?
Що ти… Ні, песика нам не можна.
Тваринам у квартирі краще не жити.
-Анно! -Та годі до мене чіплятися.
Не годі. Вже 7:30, поквапся.
Стрес руйнує здоров'я.
-Ти сама це казала. Скажи, тату? -Стривай.
-Іди чистити зуби. -Тату, ти не відповів.
А що ти сказала?
Ви мене взагалі не слухаєте.
Тепер і я нервую. А потім хворітиму.
Розумію. Вибач, сонечку.
-Візьми. -Добре.
-Гаразд. -Нумо надягай комбінезон.
-Анно, будь ласка… -Ага.
Прокляття!
-Ну ж бо. -Я хочу м'які шкарпетки.
Надворі холодно, тому потрібні ці.
Але я хочу м'які…
-Ні, припини! -Вона мене тягне.
-Так, я бачив. Так не можна. -Але я хочу м'які шкарпетки.
Вони брудні.
Треба носити чисті.
-У кого моя вода? -Та в мене вона.
Тоді не мовчи.
Я не хочу з тобою сваритися, Луї.
Гаразд.
Це гарні шкарпетки. Я їх так люблю, мамо.
-У тебе є… -Так, що?
150 Г ЦУКРУ, 2 ЯЙЦЯ, 150 Г БОРОШНА
50 Г МАСЛА, 1 СТ.Л. ХАРЧОВОЇ СОДИ
20 ХВИЛИН
Що це таке?
То ви всі знаєте, що це?
Так?
Пиріг.
Так.
Але не зовсім.
Так, Ліаме.
Це рецепт.
Точно. Це він.
А навіщо нам рецепти?
Наприклад, щоб пекти пироги.
Правильно.
Так і є.
А без рецепту
наш пиріг може стати надто твердим чи м'яким.
Або перетворитися на лазанью.
-А ми не її пекли. -Ні.
Правильно? Тож рецепт — це інструкція.
Ми його використовуємо як інструкцію.
І з комп'ютерами так само.
Дуже добре.
Але друзі мої, зарано розслаблятися.
Різдвяний бонус сам себе не заробить.
Ви ж хочете нове авто?
Хіба ні?
Хочете.
Тож повертайтеся до роботи. Геть звідси.
Хутко.
Стефане, презентація була супер.
Моніко, затримайся ненадовго.
Їй-то легко цілодобово працювати, адже ніхто вдома не чекає.
-Що? Ти був у неї вдома? -Та годі.
-Ви спали разом? -Ні.
Ні, вона сама каже, що не хоче сім'ю.
Хоче просто жити своїм життям.
Ну, я її розумію.
Поглянь сюди.
Нащо авто, коли можна придбати щось таке?
-Ого. -Скажи?
Де ти його знайшов?
У Бангкоку. І ціна невисока.
Я писав власнику крамниці. Нібито крутий хлопець.
Гарно виглядає.
На такому… Можна й до Непалу доїхати.
Я вже не дочекаюся.
Я теж.
Розумієш…
Трясця. Ти йдеш додому?
Ні, ще пару годин попрацюю.
Бездітний тиждень.
Круто тобі.
Повеселися.
Ага.
Привіт-привіт.
-Він читає. -Тоді…
Змій сказав…
що вона…
Навіть не привітаєшся?
…може з'їсти яблуко, але…
Любонька моя.
-Ні, чорт забирай! -Та що я такого зробив?
-Мало не впустила. -Лише хотів обійняти.
Лео дуже хотів нам почитати цю книгу.
Засіб для прання купив?
Що в тебе за книга, Лео?
-Привіт, тату. -Привіт.
Ми в школі читаємо про Алекса і Єву.
Про Адама і Єву, милий.
А мені подобається «Алекс і Єва».
-Купив? -Ні, забув.
-Але приніс вина. Хочеш? -Ні, дякую.
-Ні… -Тату, хочеш послухати?
-Авжеж. -Тоді слухай.
-Гаразд. -Одного дня, коли Єва була…
Анно, вечеря готова! Йди до нас!
Привіт, сонечку. Зголодніла?
Добре.
Сьогодні в школі виникла проблемка.
-Я розумію. -Тож мені треба попрати.
Ну забув я, розумієш?
-Ага… -Серйозно? Знову паста?
Не подобається — йди в ліжко без вечері.
А це я забираю. Кінець.
Не можна забирати речі.
Зараз можна,
бо ми починаємо вечеряти.
Давайте вже їсти.
Я твоїм справам не заважаю, а ти…
Чому ти так робиш?
Мамо, скажи йому. Він забрав мою книжку.
Хіба можна було її отак забирати?
Милий, тато не хотів тебе образити.
Давай зараз поїмо, а потім разом дочитаємо, гаразд?
-Я злюся! -Усе, годі!
Годі вже. Ми зрозуміли, що ти злишся.
Слухай.
Якщо поїси швиденько,
ми раніше зможемо влягтися на диван і почитати.
Добре, мій хороший?
Та годі метушитися.
Посидь зі мною, дещо покажу.
Ого.
Ого… Все ж таки їдете?
Звісно, їдемо.
-Справді? -Ага… Так, справді. Авжеж.
Так.
Це круто.
Так, згоден.
Луї треба викупати, а Анні — допомогти з домашкою.
Візьмеш ванну на себе? Дякую.
…знаємо про наші гени. Це стосується нашого мозку.
-Ми можемо змінювати мозок. -Подумайте, де ви зараз…
Бйорне?
Бйорне, йди до ліжка.
Бйорне?
НУДЬГА
На початку ми займалися сексом
близько шести разів на годину.
Ага, були часи… Давали ми жару.
Потім один раз на місяць,
а тепер…
А скільки тепер?
Тепер…
Після медового місяця рівень тестостерону падає як скажений.
Так, це…
Чоловіки про це жартують.
«Що це було?»
«Рівень тестостерону!»
А ще, зізнаюся, проблема в тому, що…
Мені більше не треба грати м'язами, щоб її привабити.
Так, ми вже є одне в одного.
І це теж добре.
Мабуть.
Чи не так, люба?
Згодна?
Отже.
Змінний одяг, печиво, вода.
Усе зібрали.
Ми йдемо.
-Що? -Так, я тобі казала годину тому.
І ти мені відповів.
Що ти сказала?
Сьогодні ж субота?
Вони вже кілька годин не сплять. Удома повбивають одне одного.
Гаразд.
Пропилососиш, поки нас не буде?
Як ти?
Узагалі нічого нового.
Робота, діти, діти, робота.
-А як твоя нова квартира? -Гарна.
-Справді? -Так.
-Хочу в гості. -Звісно, приходь.
Оллі виглядає щасливим.
Так.
Сподіваюся. Квартирка маленька.
Але для нас двох підходить.
Як ти сама?
Усе добре.
Зустріла хлопця?
Що?
Та ні, нічого такого.
Нікого не зустріла,
але є один дужий молодчик,
якого я іноді запрошую на чай.
О Боже!
І наскільки ж він дужий?
-Великою мірою. -Гаразд.
-Он як. -Мені навіть соромно.
Моє життя зараз мені здається ідеальним.
Це правда. Я ніби сиджу на двох стільцях.
У мене є повноцінний тиждень з Оллі,
коли я можу бути його мамою на 100%.
А потім ще тиждень, щоб дивитися серіали,
не їсти бридкі дитячі страви
й перезаряджатися.
Звісно, я дуже сумую за Оллі, коли він з Адамом.
Навіть думати про це сумно. Але залишатися в тих стосунках я не могла.
Розумію.
Боже, ледве вклав.
Добраніч.
Ти задоволений? Нашим життям?
Так, я дуже щасливий.
А що?
Я думаю, ти нещасливий. І я теж.
Зрозуміло.
Ти сумуєш за самотою?
Що?
Не в тому сенсі, що без стосунків, а в тому…
щоб робити щось для себе,
бути самими собою, бути нами.
Ну, звісно, я сумую за деякими речами,
але їх і зараз можна робити.
Просто часу на це майже не залишається…
-І ти цим задоволений? -Ну…
Бо мені здається, що ми просто живемо за інерцією.
Ми з тобою.
Мабуть, це тобі треба більше дбати про себе,
менше перейматися щоденними дрібницями.
Так.
Але це важко зробити,
коли в тебе троє дітей і робота.
Нічого важкого.
Просто роби — і все.
Це повна маячня.
Це нереалістично.
Як можна розслабитися з усіма домашками, гуртками, готуванням…
А чому, думаєш, я вирушаю в подорож на мотоциклі?
Я про це зараз і кажу.
Мені здається, що ти втікаєш від нашого життя.
Стривай. Ти ж сама сказала, що треба мати час для себе.
Ти так сказала. Ти ж теж можеш для себе щось робити.
Я тобі пояснюю, що це складно.
Ти сама все й ускладнюєш.
Необов'язково прокидатися щодня о пів на сьому.
Необов'язково готувати щовечора.
Щось можна придумати.
І необов'язково постійно прати. Одяг так швидко не забруднюється.
Це все обов'язково. Що ти таке верзеш?
Іноді можна й розслабитися.
І хто тоді все робитиме?
Я йду спати на диван. Ти мене втомила.
Ага, чудово.
Ідеальне рішення.
І проблем як не було.
Я лише кажу, що ми з тобою різні.
-Так. -Так.
Я не можу не думати про родину.
І не можу щосуботи висипатися.
Не можу.
І я не мрію про подорож Європою
на мотоциклі зі своїми друзями.
Не мрію.
Я живу своїм життям зараз.
Я сама його обрала.
А ти ніби завжди уявляєш,
що знаходишся десь у іншому місці.
Гаразд, тобі так здається, але… Якої відповіді ти чекаєш?
Я хочу, щоб ми поговорили. Нам допоможе чесна розмова.
Ми вічно втомлені, це завжди недоречно.
І ось я нарешті почала розмову, а ти йдеш геть.
Хіба ні?
Мабуть, нам потрібна допомога.
Якийсь сімейний психолог.
У мене все гаразд. Мабуть, психолог потрібен тобі.
Це просто несправедливо, пане Анальне Порно.
Я знаю, що ти теж хочеш більшого,
ніж їсти тако по п'ятницях і трахатися щодня.
Давай про це поговоримо.
Треба якось діяти.
Не знаю…
Зробити перерву в стосунках,
запросити когось третього чи…
-Може, й ні. -Ні.
Але щось точно можна зробити.
Потрібна лише допомога.
Усі ходять до психологів. А ми?
Стривай. Послухай мене.
Не робитимемо ми перерву. Навіть не думай.
А щодо втручання когось третього… Ти там що, накурилася?
Психолог не всім потрібен.
Мені точно ні.
І що нам тоді робити?
Мабуть, піти кудись розвіятися?
ДРУГЕ ЗАПАЛЮВАННЯ
Боже, так.
У нас було так само.
Коли рівень окситоцину в обох різко впав,
ми стали одне одному як брат і сестра.
Тобто хтивість нікуди не поділася,
але ви ж розумієте…
З братами не сплять.
Тоді зоопрацівники спробували знов підвищити нам рівень гормонів.
Їм здалося, що ми стали надто ледачі.
Ага.
І тоді вони дали нам нові іграшки.
Спочатку це було смішно.
Невже в нього з пари спроб мали вирости кубики?
Аж раптом…
Що тут скажеш?
Ви бачили ті м'язи?
Наш хімічний зв'язок відновився.
Авжеж, мала.
Спить?
-Як немовля. -Добре.
-Яка ж ти сексуальна. -Припини.
Хочу тобі засадити.
Не треба. Я відчуваю лише втому.
Тоді я піду.
Або почекати на тебе?
-Ні, все гаразд. Мама скоро приїде. -Добре.
Можемо пізніше зустрітися.
Якщо я під час вечері не засну.
Я певен, що твої друзі
знайдуть, чим тебе збадьорити.
Ми ж не підлітки.
Усі вже й забули про наркотики.
До того ж, удома чекатимуть діти.
Та невже? Узагалі-то в них і тато є.
Я повернуся до дітей, а ти розважайся й не поспішай.
Тобі це потрібно.
Гаразд.
Відпочинь.
-Бувай. -Бувай.
-Привіт! -Привіт!
Привіт!
Привіт.
-Моя черга. -Більше не можу.
Звучить круто. Ви вдвох?
Авжеж. Ми… Дякую.
-Ми говоримо про нашу подорож. -Ага.
Буде круто. Мартін, я і безкінечна дорога.
Ми з двадцяти років так їздимо.
З двадцяти?
А зараз вам 21?
Ах ви…
-Будьмо. -Будьмо.
Обожнюю мотоцикли.
Ти вмієш їздити?
На мотоциклі? Глузуєш? Я це обожнюю.
Як круто.
Як на мене, це найкращий спосіб
побачити світ.
-Я згодна. -Чудово.
-Слизькі пальці. -Що?
Упустила.
Що ти сказала?
А що впустила-то?
Гей, тобі допомогти?
Ні, я впораюся. Дякую.
Круто.
Знаєш, що в мене є?
-Що? -Засіб для розваг.
-Ні… -Ага, давай.
-Тут? -Так.
Зараз?
-Що таке? -Та ні, все супер. Супер!
-Ти вже йдеш? -Зараз повернуся. Лише візьму лід.
-Коли дали ім'я. -Ні, остання вечірка була на хрещення.
-За нас. -Боже, я така старомодна.
Люба, припини. Ти чудово виглядаєш.
У передмісті теж вечірок повно. Але вони трохи інші.
Це точно. Я ще не бачив такої кількості свінгерів і дурі.
Просто якийсь цирк.
Серйозно? Що це за передмістя таке?
Не жартуєте?
-І як вам усе це? -Потім розкажемо.
-Мені цікаво. -Потім…
Послухайте.
Якщо ми вже почали за свінгерів і дур,
у матусі є для вас подаруночок!
Зараз MDMA призначають лікарі.
У мене достобіса неопрацьованих травм,
а вам точно відпочинок не завадить.
Тож вип'ємо за колишні не такі серйозні дні.
І за майбутні зустрічі?
Точно.
За відкритість новим пригодам.
-Я відкрита. -Вип'ємо.
-Хай Бйорн завтра дітей доглядає. -Або вони його.
-Обожнюю Бйорна. -За Бйорна.
За Бйорна.
Трясця.
Після всіх презентацій у PowerPoint
начальницям треба з кимось розслаблятися в ліжку…
Що? Так не можна казати.
А як же політкоректність?
Хоча якщо знаєш, чого хочуть жінки, все вийде.
Фу, ні.
А ти, Бйорне? Чого ти хочеш?
-Я хочу випити. Будете щось? -Я…
-«Секс на пляжі», будь ласка. -«Секс на пляжі»…
«Секс на пляжі», дві порції.
-«Секс на пляжі». -Так, будь ласка.
Гей.
-Я не можу. -Ні?
-Це погана думка. -Точно?
Точно.
Я одружений. Я не з тих, хто так робить.
-Що? -Усе гаразд. Вибач.
Погана думка.
Та я лише глузую. Не переймайся.
Твої ступні фліртують.
Просто знай, що я завжди готова тобі відсмоктати.
Коли завгодно. Лише попроси.
Гаразд.
-Гаразд? -Гаразд. Дякую.
Одне слово.
-Гаразд, будьмо. -Будьмо.
ЕФЕКТ КУЛІДЖА
Ферму відвідав важливий гість.
Тут був президент Калвін Кулідж.
Його дружина спитала:
«Як часто паруються півні?»
«Десятки разів на день», — відповів фермер.
А Грейс йому: «Зрозуміло.
Скажіть про це моєму чоловіку».
Тоді президент спитав:
«Півень завжди парується з тією самою куркою?»
А фермер сказав: «Ні.
Кожного разу інша курка».
І президент відповів: «Ага.
Скажіть про це моїй дружині».
Ти маєш опанувати своє життя.
Наприклад, ми з Теуном позбавилися своєї проблеми.
-Ми викинули телек. -Жодного телеку!
-Лише сімейний психолог. -І гончарня.
Дідько, це життя важко жити.
Ні.
Але в житті завжди є вибір.
Живи так, як хочеться тобі.
Наше життя теж до інстаграмного не дотягує,
а втім, воно наше.
Ось.
-Це просто… Ви душки. -Авжеж!
Але терапія та медитації допомагають не всім.
А секс — усім.
Йога не кожній дитині підійде,
але вам варто почитати про наслідки клятого телевізору.
-Добре. -Так. Ви читали… Шеррі Теркл?
-Кого? -Ні.
Розмови щодо… Вона вже давно пише,
що забагато телевізору впливає на дитячий мозок та емпатичні здібності.
Згодна. Олівер перед своїм айпадом на зомбі перетворюється.
Десять хвилин — і він уже як робот.
А тепер я… почуваюся роботом.
Ви мої кумири.
Це правда. Я вас обожнюю.
Нам із Бйорном теж потрібно
в гончарню і до психолога.
-Ліндо! -Що? Боже ти мій!
-Старий знайомий. -Скільки років минуло!
-Привіт. -Привіт.
-Так. -Але… Скільки ж часу минуло!
-Можна до вас? -Так.
Круто!
Я був украй смердючий.
Ти звідти випав і залишився лежати.
-А вони викликали поліцію. -Ні.
-Так. -Правда викликали.
Я їм набрехала, що в тебе алергія чи щось таке.
І сказала: «Спробую довезти його додому».
Довезла?
-Довезла? -Ні!
-Посадила в таксі. -Так.
-Здуріти. -І кілька років ми не бачилися.
Мені було соромно.
-Тепер зрозуміло, чому вона обрала Бйорна. -Авжеж.
Але зараз ти з нами. Будьмо!
-Будьмо. -Будьмо!
За ганебні спогади.
Я повернуся до своїх. Ще зустрінемося?
Так, звісно.
-До зустрічі. -Бувай, Бене.
Раді були зустрітися.
-Так. Дуже раді. -Бувай.
Ого, який…
Ліндо, припини.
Мабуть, тобі було ніяково.
-Та це давня історія. -А мені так не здалося.
У мене троє дітей. Годі.
Ну, вибач.
-Уже й пожартувати не можна? -Яка вразлива.
«У мене троє дітей!»
-Привіт. -Привіт.
У тебе все гаразд?
Так, усе добре.
Чудово виглядаєш.
Ти теж.
-Як твоя родина? -Добре.
-Я радий. -А твоя?
У мене все гаразд.
Ми… Рік тому вдруге стали батьками.
А зараз живемо окремо…
Ні! Мені шкода.
Та не переймайся. Все супер.
Це було наше найкраще рішення.
-Добре. -Так.
Ага.
Тож ти повертаєшся сюди?
Так, ми повертаємося.
-Зрозуміло. -Так.
Гаразд.
Ну, може, ще зустрінемося.
Так. Наприклад, можемо…
зустрітися на каву, якщо хочеш.
-Ой, привіт. -Привіт.
-Гаразд. -Привітики.
-Це ти. -Я…
Ой!
ЯК УТВОРЮЮТЬСЯ ПАРИ
Дослідження показало,
що прерійні полівки,
а також курки і щури
починають відчувати зв'язок із партнерами під час фази спарювання,
бо їхній рівень дофаміну зростає.
Але якщо заблокувати дофаміновий струм,
їх більше не цікавитиме партнер, із яким вони спарювалися.
І якщо тоді додати дофаміну,
їх привабить будь-який партнер.
Це нагадало мені інше відоме дослідження.
У ньому жінки нюхали футболки,
просочені чоловічим потом.
Деякі їм подобалися більше.
Вони обирали футболки,
що містили генетичний варіант
імунної системи,
який відрізнявся від їхнього.
Це важливо.
Іноді жінки обирають партнерів зі схожим генетичним варіантом.
Вони могли обрати інший,
але обрали такий само варіант, що й у них…
Таких жінок партнери зраджують частіше.
Вони частіше стикаються з невірністю.
Як на мене, це дуже цікаво.
Ми вивчили 552 близнюка чоловічої статі, що були у стосунках.
Чоловіки зі схожими генетичними варіантами
в системі прихильності
мали проблеми чи взагалі втратили
зв'язок зі своїми партнерами.
Але з жінками інакше.
Оскільки їм бракує алельних генів,
ми натомість вивчали ген DRD4,
або алелі, також відомий як «дофаміновий ген».
Виявилося, що жінки з цим варіантом
також частіше погоджувалися на секс без обов'язків
і фантазували про зраду.
Отже обидві системи впливають на механізми зради.
Бйорне! Вони будуть уже за пару годин.
Допоможеш?
Так, і це призводить до важливого питання.
Що формує моногамію — спадковість чи середовище?
Терезо, ви тут сидітимете?
-Хочете ще вина? -Так, будь ласка.
-Бйорне, накриєш стіл? -Пізніше.
Спочатку наллю вина особливій гості.
Так.
А де тато?
Ти його знаєш.
Лежить собі на дивані, поки ми робимо всю брудну роботу.
Йона можна зрозуміти.
Він не звик до такої кількості людей.
Виглядає чудово, Фрідо.
Матуся тобою пишається, бо ти дотримуєшся традиції.
Якої традиції?
Забула, серденько?
Звісно, забула. Ви тоді були малятами.
А я мала догоджати свекрусі
і щороку на Різдво мордувалася з клятою французькою качкою.
-Мамо, в Норвегії ми не їли качок. -Не їли.
Не кажи дурощів, Йоанно. Я знаю, що робила і чого не робила.
Що ти таке кажеш?
Гаразд, заспокойся. Ми просто забули цю качку.
От і чудово.
-Чудово. -Яка історія, Терезо.
Ніби була якась качка, коли помер твій тато.
-Так. -Точно.
У вас тут що, хтось помер?
Ти б допоміг накрити стіл, Йоне.
Так.
Яка краса, Фрідо.
-Ми з тобою її відкриємо. -Авжеж.
Маріанн, тебе пригостити?
Ти маєш рацію, Терезо.
Ми якось запросили на Різдво всіх французьких родичів.
Я про це й кажу.
І це траплялося кілька разів.
Добре, мамо. Забудь уже.
Я нібито чула крик Луї.
-Глянеш, як там діти? -Звісно.
Дякую.
А готував тоді качку я.
І ось я зробив це знов. Приймайте!
-Браво. -Дві години — й вечеря готова. Як вам?
Вау.
-За нас. -За нас.
-Усіх з Різдвом! -З Різдвом!
А в останньому дослідженні брали участь лише жінки.
Половині з них ми дали назальний спрей, що містив окситоцин, гормон обіймів.
А інша половина
отримала лише плацебо,
тобто спрей без жодного ефекту.
У результаті жінки, що отримали спрей з окситоцином,
були більше налаштовані на зв'язок,
ніж ті, що його не отримали.
Таким чином, можна стверджувати,
що моногамія й невірність,
як і в полівок,
здебільшого залежать від генетичних даних.
Так, невеличкі гормональні зміни могли б значно змінити наш світ.
На мікро- і на макрорівні.
Я дійсно вірила, що ми розберемося разом.
Невже це остаточно?
Сподіваюся, що ні.
Що це таке було?
Он ти де, клята шльондро!
До біса тебе!
І тебе, довбана…
Мерзотні твої подруги… Знаєте що? Ідіть до пекла!
Курви смердючі. Ненавиджу вас!
Ідіть у дупу!
Не треба мені цього авто!
Не треба цієї квартири!
Нічого від тебе не треба!
Зрозуміла?
Ти хоч розумієш, що накоїла?
А про дітей подумала?
Ти думала про дітей,
коли всьому місту піхву показувала, як довбана шльондра?
Мерзотниця! Повертайся в свою Норвегію.
Будь так люб'язна.
Ти здурів?
Що ти верзеш, ненормальний?
Думаєш, я не знаю про твої довбані смски?
За дурепу мене маєш?
Думаєш, я нічого не знаю? А я знаю, клятий ти лицеміре!
У самого вся пика в пушку!
Хіба ні? Ти винен не менше за мене!
І не смій вплутувати дітей!
Бо справа в тобі, сраний ти довбаче,
і в твоєму клятому егоїзмі!
Ти сам себе в дупу загнав, зрозуміло?
Так, я з ним спала!
Але яка різниця?
Яка взагалі різниця?
Я хотіла бути з тобою! Мені був потрібен ти!
Але ти начхав на нашу родину!
Начхав на мене!
Бо ти клятий мерзотник!
Тому сам іду в дупу!
І до пекла!
ПИВНИЙ БАР
Це нерозумно, друже.
Наполягати зараз на опіці — погана думка.
Тобі спершу варто розібратися із власним життям.
А я й розбираюся.
І мені байдуже, хто що подумає.
Вона все знищила, зруйнувала мені життя.
-Я її ненавиджу. -Ні, я так не думаю.
Ти маєш упоратися зі своєю хандрою.
-Ні, не маю. -Маєш.
-Ні. Буду й далі тут сидіти. -Так не можна.
-Хандрити легко. -Уже кілька місяців…
Привіт! Як справи?
-Привіт. -Вік не бачилися.
-Раді бачити. Як ти? -Добре.
Усе як і раніше.
Я на деякий час кидав пити,
але без алкоголю життя виявилося геть нуднішим.
З Олівером і Ліндою все гаразд.
Ми розлучені,
але з нею легко домовлятися, тож…
-Точно. -Ага. А ви як?
-Так, ми… -Ну…
Святкуємо те, як Бйорн позбавився автівки.
-Продав? -Що?
Ні, не продав. Я…
взяв ключі і в'їхав у стіну сусіднього дому.
-Серйозно? -Так, щойно це зробив.
Оце так. Давайте ж вип'ємо. Перепрошую.
Можна три золотих текіли?
-Тепер вона без автівки. -Он воно як.
Так, тепер я один тиждень живу з дітьми,
а другий — сплю в Мартіна на дивані.
-Тож ви обрали спільне гніздо. -Вона так захотіла.
Спільне гніздо?
Так…
Діти там живуть, а батьки залітають і вилітають.
Ага. Коли я розлучався, такого ще не було.
Ми з Ліндою раніше теж так робили.
Для дітей так, може, й краще, але загалом це просто жах.
Так, це дуже важко.
-А ти шукаєш собі житло? -Так.
Звісно, шукаю.
Я з цією курвою в одному домі не житиму.
Обіцяю, що-небудь знайду.
Моя сестра переїжджає до хлопця і планує здавати квартиру.
-Серйозно? -Невеличка і не в центрі. Так.
Але загалом приємна. І дешева. Хочеш?
Так.
-Я спитаю. -Добре.
-Гаразд. -Круто.
Тоді вип'ємо. -Вип'ємо.
До біса все.
Прийшли, котику.
-Мамо, сьогодні ти мене забереш? -Ні, сьогодні черга тата.
Пам'ятаєш?
Але я за тобою сумуватиму.
Сонечку.
Я теж сумуватиму.
Чуєш?
Я теж сумуватиму.
Знаєш що?
Сумувати — це добре.
Це добре.
Інакше зустріч була б не такою приємною.
Так.
Тому сумувати — це добре.
Добре.
Згодна?
Дивись, що в мене є.
У кишені завжди має бути шоколадка.
Так.
Мама тебе любить.
Чуєш?
Ходімо всередину?
Так, ходімо.
Він не розуміє, що це впливає на них.
Він хоче покарати мене, але зараз страждають діти.
Він дійсно хоче йти до суду.
І йому байдуже, що дітей поведуть на огляд до психіатра.
Боюся навіть уявити, як травматично це для них буде.
Вам зараз дуже важко.
Я знаю, що це я…
Це я все почала.
І мені з цим жити.
Але я сподівалася, що він буде…
що він прокинеться…
Я хотіла,
щоб ми розібралися разом
і повернули наші життя до ладу.
Тобто ви відчували брак уваги й комунікації й раніше?
Він і до розлучення ухилявся від обов'язків?
-Правильно? -Не хотів приймати участь.
І що сталося б, якби він нічого не робив?
Здається, ви стривожені,
що без його активних дій щось могло трапитися.
Я не знаю, чи трапилося би щось погане.
Може, мене лякає, що нічого б не змінилося.
Що ми застрягли і…
Так, що минулого вже не повернути.
Ви боялися його загубити.
І відчувала, що вже загубила
і себе, і його.
Я хотіла, щоб він теж
це помітив.
Або хоча б помітив мене.
І спробував би нас урятувати, а не тікав.
Можна сказати, що ви втекли першою.
Фрідо, давайте трохи розберемося.
Він від вас відрізняється,
тому вирішував проблеми інакше,
навіть коли ви ще були разом.
Він був таким раніше, таким і є зараз.
Змінити ви цього не можете.
Лише він, якщо захоче, зможе змінити своє ставлення.
Але це не у вашій зоні відповідальності.
Ви його не контролюєте.
А він не контролює вас.
Ви розлучилися,
він не хоче підтримувати зв'язок.
Ви маєте це прийняти
і навчитися з цим жити,
а не чекати, коли він зміниться,
або постійно сваритися.
Справа не в тому, кохає він вас чи ні.
Просто він такий.
Ви з ним дуже різні.
Давай, іди до мене.
Ще вдома потанцюєш.
Міняємо… Ні, мавпочку не тримай.
-Так. -Ні, Лу… Відпусти.
Інакше нічого не вийде.
Добре, давай. Спробуємо.
-Стій. -Тату, боляче!
-Вибач. -Ні, я хочу маму!
-Але… -Не чіпай мене!
-Як я можу не чіпати? -Не чіпай мене! Ні!
Луї, мила…
-Я не хочу! -Але Анна зараз забирає Лео.
І нам треба йти до них. Ми не можемо…
Я стараюся, чорт забирай.
Можеш допомогти?
-Будь ласка. -Я не хочу!
Добрий вечір, Бйорне.
Так? Добрий.
Усе. Залишаємо так.
Сьогодні довго гуляли. Мабуть, утомилася.
Гаразд.
Я хочу так.
Ходімо. Але ти замерзнеш.
Давай… Ходімо.
Не забудь рюкзачок.
Ні.
Ось твій… Трясця, тут і мій.
Дякую тобі.
До завтра.
-До завтра. -Дякую.
Дякую.
Дякую, що пішла зі мною.
Я тривожилася, але це ж лише меблі.
Усе гаразд. Не думаю, що він багато взяв.
Адже половина тут твоя.
Що мені сказати дітям?
Що ж тут скажеш?
Не знаю.
Я так стараюся.
-Я стараюся чинити правильно. -Я знаю.
Діти — це наша відповідальність.
А він лише мені дошкулює. У кожній можливій ситуації.
Падло паршиве.
Я не знаю, чому він так робить.
Віриш? Давай я зроблю тобі кави. Тобі зараз не завадить.
Але він забрав чайник.
Я навіть бісової кави попити не можу.
Це був подарунок.
Подарунок його матері на мій день народження, розумієш?
Гаразд, я закип'ячу воду в каструлі.
Гей.
Дім не має бути бездоганним.
Бездоганних і не буває.
Діти звикнуть.
Купиш надувний матрац.
Побудуєте форт.
Усе буде гаразд.
Мамо, нумо стрибати!
Мамо, давай!
Ні, мені не можна. Ліжко зламається.
-Ні. -Та нічого.
-Читай знак. Стрибати можна всім. -Іди до нас.
Давай, не зламається.
-Іди. -Давай.
Ну ж бо.
Ходи сюди. Ти зможеш.
Не зламається.
-Обіцяємо. -Залізай.
Вона чудово взаємодіє з іншими дітьми,
майже з усіма у дружніх стосунках.
Вона популярна й випромінює радісну енергію.
Значних проблем з Луї ми не помітили.
Узагалі ніяких.
Це дуже приємно чути.
Ми…
Тобто я постійно хвилююся, чи виходить у неї
самовиражатися
і взаємодіяти з іншими.
Тому так, ви мене заспокоїли.
Так, ви вже знаєте, що Фріда захотіла нашу родину розколоти,
і нам усім дуже важко.
Діти травмовані, вони страждають.
Удома ніхто не веселиться, лише…
Як вам сказати? Таке трапляється,
коли хтось думає лише про себе, а не про родину, розумієте?
Ми часто стикаємося з такими ситуаціями.
Більшість наших дітей живуть за сучасними сімейними впорядкуваннями.
І далеко не всі діти травмуються.
Особливо якщо батьки взаємодіють одне з одним.
Як і сказала Мона,
у Луї все гаразд, вона чудово самовиражається.
Коли діти йдуть на контакт,
це добрий знак.
Гірше, коли вони починають мовчати.
А проявляти себе цілком нормально.
Тому для Луї зараз нормально відчувати
сум чи злість.
Як і сказав Бо, ми всі вважаємо,
що в неї все гаразд.
Дякую.
Так, і повідомте нам, якщо будуть якісь зміни
або щось таке, на що нам варто звернути увагу.
І оскільки я не хочу спілкуватися з цією людиною…
Я був би вдячний, якби ви повідомляли нас окремо.
-Звісно. -Добре.
Якщо будуть проблеми, ми повідомимо.
А ви можете повідомити нас щодо…
Щодо будь-яких сумнівів.
Супер. Бувайте.
-Дякую. -Дякую, Моно.
-Бувайте. -Бувайте.
Бйорне?
Бйорне, зачекай, будь ласка.
Давай поговоримо.
Давай?
Будь ласка, Бйорне, припини боротися за опіку.
Треба було думати, коли руйнувала нашу сім'ю.
Нізащо не припиню боротися.
Будь ласка, це наша спільна проблема.
Невже ти готовий наразити дітей на клятих психологів,
лише щоб довести, що маєш рацію?
Пробач мені.
Я серйозно кажу.
Це я винна.
-Пробач за… за все. -Гаразд.
-Я винна. -Ага…
Але не кривдь-но дітей.
-Вони налякаються до смерті. -Це я дітей кривджу?
Це ти думала, що психологи все налагоджують.
Це ти їх до смерті налякала, коли нас кинула.
Ти хотіла розлучитися, не я.
І справа не в твоїх сраних потребах
і навіть не в потребах дітей, а в моїх правах.
І я ними скористуюся, бо ти нікчемна мати для моїх дітей.
Жодної відповідальності.
Ти руйнуєш життя наших дітей,
їхні мрії,
їхнє майбутнє!
Тому тепер буде по-моєму!
Візьми себе в руки!
Бйорне, чорт забирай!
Ми обоє не були щасливі!
У нас була криза,
якої ти не визнавав.
Не хотів про це говорити.
Ти зараз верзеш ахінею і прекрасно це знаєш.
Не треба все до нестями обговорювати.
Деякі речі налагоджуються самі!
Ти хотіла розлучитися, але більше по-твоєму не буде.
З мене досить!
Хіба це я мріяла про бісову подорож в Азію?
Ні, бо я займалася справжнім життям, Бйорне!
Хотіла бути частиною твого життя! Як ти не збагнеш?
І я пропонувала не лише терапію. Я була готова на все.
Перерва, секс утрьох — усе!
Але тобі було начхати!
Та знаєш що? Ми були нещасними!
І ти теж. Ми були вкрай нещасними.
А ти нічого з цим не робив.
Нічого!
Це ти собі так кажеш, Фрідо. Ти так бачиш.
Але для мене все було інакше.
Ти хотіла залишитися сама? Насолоджуйся.
Дітей ти не побачиш! Вони житимуть зі мною!
Але у них двоє батьків.
Ми обоє їм потрібні.
Тому треба…
Треба якось спілкуватися. А ми не спілкуємося!
Саме так. Я з тобою спілкуватися не хочу!
Чи ти дурепа?
Не хочу я з тобою спілкуватися.
І не буде в нас більше Різдва для хіпарів. Ось що буде.
Я заберу дітей до своїх батьків, а ти їх побачиш на Новий рік.
Розмові кінець.
Привіт і вітаю.
Ви не підійметеся?
Але тут подарунки для дітей.
Я хотіла пригостити вас кавою.
Так.
Привіт, мої сонечки!
Привіт, мамо.
Які ви розумнички!
Ми їдемо до бабусі.
-Там буде сюрприз. -Я знаю.
Вам буде дуже весело!
А ось і ще сюрпризи.
Смакота для подорожі.
І твій ведмедик, Лео. Тримай.
Гаразд, веселого вам Різдва.
Телефонуйте, якщо щось треба.
Чи просто так.
-А ти чим займатимешся? -Святкуватимеш?
Так, авжеж.
Спершу перевірю купу зошитів.
А потім поїду до тітки Йоанни.
Але спочатку зателефоную Санті Клаусу,
скажу йому, що ви у бабусі.
Нам уже пора.
Ми прощаємося.
Ви ж поцілуєте матусю перед дорогою? Ідіть сюди.
Люблю вас, котики.
Обіймемося.
Я вас люблю.
Дуже вас люблю.
-Чуєте? -Бувай, мамо.
-Па-па.
-Я тебе люблю. -І я вас люблю. Па-па.
-Бувай. -Бувай.
-Бувайте. -Бувай.
-Тепер змія, а тепер слон! -Закінчуємо з магією, Луї.
-Знімай костюм. -Я не хочу.
Різдво було веселим, але ти в ньому спітнієш.
Я хочу показати його мамі!
Покажеш, коли її побачиш, гаразд?
Я хочу до мами!
І я хочу до мами.
Котику, ходи сюди.
Обійму, як матуся. Ходіть сюди.
Ну ж бо.
Підходьте.
ТРАВМА СЕПАРАЦІЇ
Тривога розлуки,
або депресія.
Схоже на кидання наркотиків.
Навіть імунна система починає працювати гірше.
Якби ви були чоловіком, я порадив би пару келихів вина.
Але на жіночу систему дофаміну
алкоголь впливає інакше.
Я міг би вколоти вам окситоцину,
щоб розбудити ваш власний дофамін.
Або дати антидепресанти.
Думаю, ви подолаєте цей період.
Спробуйте дивитися вперед.
Робіть те, що приносить вам радість.
Ні, мені Tinder не потрібен.
Я краще помру, ніж стану предметом…
Яка показуха!
Це огидний і безособовий спосіб спілкування.
Тобто чому…
Чому не створити застосунок на кшталт SCRUFF?
Лише для сексу, без нудних розмов
перед сном.
Було б чудово.
Так, бо з коханням я зав'язала.
Усе одно ніхто не відгукнеться,
навіть якщо я всім розповім свої координати.
Подруго, 2021 рік!
Tinder само так і працює.
Уяви, що ти зголодніла і прийшла в буфет.
Тепер можна обирати лише найсмачніше.
І отримати саме те, чого ти бажаєш.
Але хто бажає мене?
Рано чи пізно треба рухатися далі.
Тому я пішов до психолога, щоб розібратися в собі.
І ось нарешті…
Все позаду. Цю главу закрито.
-Ти молодець. -Так.
-Швидко впорався. -Ага.
Лише за пів року. Неймовірно!
Що?
Один раз живемо.
Я не хотів гаяти час на здогадки, чому нічого не вийшло.
Просто не вийшло. З низки причин.
І тепер це в минулому.
Ми про все домовилися і налагодили зв'язок.
Жодних скандалів.
Живемо далі.
Хотіла б я сказати те саме.
Усе так погано?
Так, але…
Це я зрадила, тож не скаржуся.
Звичайно проблема не лише в цьому.
Із власного досвіду знаю.
-Хіба я не казав? -Ні.
Моя колишня зустріла іншого, тож…
Я почав…
думати, що я міг зробити інакше.
Адже стосунки будують двоє.
Можна і так сказати.
Тобі сумно, що у вас не вийшло?
Так, сумно.
Я багато чого могла зробити інакше.
Могла спочатку
озвучити, що мене не влаштовувало,
а не чинити так, як я вчинила.
Думаю, найбільше ранить відчуття зради.
І якщо його не обговорювати…
Для нас це стало можливістю поговорити про те,
чи буде нам краще нарізно.
Так.
Не думаю, що наші стосунки пережили б таку відверту розмову.
Тому вони й закінчилися.
Я таких стосунків не хочу.
А яких стосунків ти хочеш?
Усе, бувай.
Бувай.
-Можна зняти? -Так.
Давай я.
Якого дідька?
Стривай.
-Та нічого. -Вибач.
-Та ні. -Як це бісить.
-Трясця. -Не переймайся.
Так, але це бісить.
Вибач. Мені дуже шкода.
Та все гаразд.
Мені шкода. Я дійсно збудився.
Такого раніше ніколи не було.
Та я розумію.
Ми теж зараз розлучаємося.
Я розумію.
Он як. Важко вам?
Ні, взагалі-то не дуже важко.
Ні?
Я вже на весіллі знала, що ці стосунки не назавжди.
Але у вас діти.
Так.
Різні стосунки — різні цілі.
Від нього в мене залишилася донька. Я цьому рада.
А щодо цього не хвилюйся.
Це нормально. Я таке чимало разів бачила.
Якщо треба, прийми пігулку.
-Гаразд? -Так.
-Не треба все ускладнювати. -Твоя правда.
Але зустріч…
переносимо?
Я б не в
Бувай. І не хвилюйся.
Бувай.
ВИЖИВАННЯ
Утратили радість життя?
Так, але я вижив.
Спробував когось собі знайти.
Не хотів жити сам.
Це не найкращий період мого життя.
-Точно ні. -Але до наркотиків не дійшло.
Просто…
Просто я ще не знаю, як із цим упоратися.
Що там таке?
Ну…
Я долучився до наукового експерименту.
Учені називають його тестом вимушеного плавання.
-Це він позаду. -Цікавий тест.
Полівки, що пережили сепарацію,
просто тонуть.
-Одразу вниз. -Вони тонуть.
Не пливуть?
Ні, просто тонуть.
А ті, хто зараз у стосунках,
пливуть, щоб вижити.
Вони не здаються.
Вони пливуть.
У їхнього життя є сенс.
Отже стосунки підтримують у нас жагу до життя.
Тому ми шукаємо собі пари.
Знову і знову.
І знову, і знову.
Бйорне!
Привіт!
Але…
-Як справи? -Привіт.
-Як ти?
Добре, дякую. Радий бачити.
Багато часу пройшло.
Точно. Стривайте…
А що ви тут робите?
Зустрічаємося з директором.
Оліверу в його школі не подобається, тож думаємо перейти сюди.
Зрозуміло. Це добре.
У Лео сьогодні виступ на сцені…
-Правда? -Клас.
Ага.
-Ми дуже раді тебе бачити. -Я теж.
Чула про ваші проблеми з опікою.
Добре, що все закінчилося.
Так.
Я тепер ходжу до психолога.
-Ого. -Так.
Тож усе добре.
Чудово.
Позбавитися тривоги й гіркості…
-Так. -Дуже круто.
Думаю, головне в цьому — прийняти якесь рішення.
Стосовно твоїх бажань. І нема тут правильної відповіді.
-Ні. -Лише якесь рішення.
Що? Ви…
Ви знову разом?
Вибачте, я просто…
Ми не плануємо жити разом…
Ніколи.
Пробуємо дещо нове.
Бути разом, але давати одне одному свободу.
Гаразд. Радий за вас.
Ходимо на побачення з іншими, але разом.
Так.
Ого. Це добре. Вітаю.
-Дякую. -А…
Нам пора, але ми раді зустрічі.
Я теж. Ну, щасти вам.
-До зустрічі. -Авжеж.
-Передавай привіт. -Добре.
Час кликати тварин.
Хто ви?
Я півень. Послухай мою пісню. Кукуріку!
А я курка. Я відкладаю яйця, які можна їсти.
Чотири польові миші.
-А ти хто? -Я єдиноріг.
А ми вмістимося?
Нас тут не забагато?
Одного варто прибрати.
Доглядайте тварин, природу й одне одних.
-Потримаєш? -Так.
-А мій? -Так.
-Куртка Лео у тебе? -Так, але ведмедика нема.
Привіт, Крістін! Як ти? Раді бачити.
Як ви? Привіт!
Та ти знаєш. А як ви?
Ми?
А, ні… Ти про нас…
Усе добре.
Розлучилися і щасливі.
Тут гарно.
Я шукала свою крихітку, тож я…
-Давай. -Бувайте.
-Так. -Або…
Ти глузуєш.
Сусідка?
Так, але…
-Це було зручно, зрозуміло? -Ага.
Тату, ми спекли торт. Хочеш його поїсти з нами?
Так, котику…
Будь ласка, татку!
Давай, тату.
Треба спершу спитати маму.
Будь ласка, матусю. Ти ж найкраща мама у світі.
-Будь ласка. -У мене холодильник пустий.
Можна тато поїсть із нами торт?
Там лише залишки зі вчора…
Але якщо тебе влаштує торт на вечерю…
У тебе пустий холодильник?
Так.
Намагаюся послабити тиск на себе.
Так.
Бен прийде.
Зрозуміло.
А ти можеш привести Крістін,
якщо хочеш.
Я не проти.
-Гаразд, я згоден. Торт на вечерю. -Так!
Так, це спантеличує,
але структура нашого мозку
може пояснити, чому в стосунках бувають проблеми.
Справа в трьох взаємопов'язаних системах мозку,
що відповідають за парування, репродукцію і батьківство.
-Знищимо бездоганність? -Так!
Так.
Але ці системи не завжди з'єднані навпростець.
Можна любити одну людину,
закохатися в іншу,
а сексуально цікавитися кимось іще —
і все це водночас.
Таким чином нейробіологія пояснює,
чому стосункові норми Августина
не завжди працюють.
Та хоча всі ми різні,
ми й досі дотримуємося застарілих норм і стандартів.
Мабуть, так ми намагаємося знайти щось стабільне в любовному хаосі.
Так ми можемо і рибку з'їсти, і на дно не сісти.
-Що ти робиш із нашим вихованцем? -Ось що.
Що ти робиш?
Я не розумію, чому ми всі не можемо жити разом.
Я теж хочу мати свій дім. Адже у вас є свої кімнати.
А у дорослих такого нема.
Так, але мені такий спосіб набагато більше подобається,
бо я не хочу їздити сюди-туди.
Ну, це вони розлучилися,
то їм сюди-туди і їздити.
Але мати два доми теж класно.
Думаєш, вони ще будуть разом,
як нормальні батьки?
Лео,
так теж нормально.
У половини твоїх однокласників батьки розлучилися.
Вони просто про це мовчать.
До того ж,
я думаю, іноді вони разом.
У фізичному сенсі.
А Бена з Крістін
це не засмучує?
Ні, я думаю, це було раніше за Бена і Крістін.
Але не знаю.
На дах? Там небезпечно. Спускайся.
Гаразд, мої мавпочки…
Що смішного?
Це ви, дорослі, мавпи.
Он як? Гаразд.
Маєте рацію, а тепер час традиційної жаб'ячої пісні.
Гаразд? Ходімо.
Починаємо. Всі готові?
Давайте співати про жабенят.
Вдаємо кумедних маленьких жабенят
Бо вух у нас немає Хвости в нас не стирчать
Ква, ква, ква…
Питання ось у чому…
Чи є людина істотою біологічною,
що живе за законами генетики,
або це свобода волі підштовхує нас
відхилятися від моногамних норм?
Отже.
Може, так, може, ні.
Або одразу все.
Ми біологічні істоти, що можуть мислити.
На нас впливає все, від релігії до спадковості й середовища.
Ми можемо мати різну сексуальну, релігійну й політичну орієнтацію,
але врешті-решт усі люди є
дивовижним поєднанням біології й розуму.
Таке вже людство.
Головне питання інше.
Як ви самі хочете прожити своє життя?
Цього тижня це все.
Наступного ж тижня наше шоу «Вечерня діорама»
продовжить вивчати людську поведінку
в різних умовах.
Наступна тема — насильство.
Чи є насильство біологічною або набутою рисою?
Будь ласка, приєднуйтеся.
Буду рада бачити вас знов.
Переклад субтитрів: Анна Туркіна