Pokud je možnost, že nás náramek dostane domů, musíme to zkusit.
V PŘEDCHOZÍCH DÍLECH
-Haló? -Babi...
-Ten náramek... -Patřil mé matce, Aishe.
Co jsme?
Jsme známi jako Skrytí.
Ale většinou se nám říká...
Jsem džin. Taky potřebují mou pomoc, takže potřebuju vaši pomoc.
Když jim pomůžeš vrátit se domů, něco může vybouchnout.
-Může to být nebezpečné. -Jasně. Proč by nebylo?
Kamalo, jsi v nebezpečí a tvoje rodina taky.
-Přišel jsem tě varovat. -Rozptýlím je.
Proč to děláte? Říkala jste, že mě ochráníte.
Proč bych měla chránit zrádce?
-Pojď. -Kamalo.
Celou tu dobu jsi to byla ty, a nic jsi neřekla?
Pak všechno vysvětlím, přísahám.
Haló, Kamalo? Viděla jsi ten vlak?
-Jak ses to dověděla? -Protože jsem ho viděla taky.
Musíte přijet do Karáčí.
-Poprvé v Pákistánu? -Proč myslíte?
Dost svíráš toho plyšáka.
-Vlastně je to polštářek. -Aha.
Ona mluví!
Myslela jsem, že má dcera neumí mluvit, leda když chce limonádu.
Myslela jsem, že nesmím mluvit.
Leda by domácí vězení v mezinárodních vodách neplatilo.
Když jsi zkazila bratrovi svatbu?
Budeš za to pykat celé roky.
Ale protože babička je velmi stará
a trvala na tom, abychom přijely do Pákistánu,
musíme asi uzavřít příměří.
Já nevím. Třeba přijde na to,
co v poslední době provádíš.
Nakia - Mrzí mě to. Prosím, odpověz. Všechno ti vysvětlím.
Je mi to fakt líto. Dej vědět, jestli jsi v pořádku.
Můžete se posadit?
Vítejte v Karáčí
Kamalo, tady!
-Ahoj. -Ahoj.
Ahoj.
Jak se máš?
-Jak se máš? -Jak se máte?
Kamalo, pamatuješ si bratrance a sestřenku?
Děti tety Chachy.
Jo, Zainab a Owais. Nějak jsi vyrostl.
Ty jsi pořád hodně malá.
Díky.
-Kamalo. -Babi!
Vnučko moje.
Je pozdě. Měla bys spát.
Prosím tě. Jdu z večírku.
-Krásné šperky. -Tyhle?
-Jsou staré. Ale můžeš si je vzít. -Ne, to je...
Kamalo!
-Munee. -Ahoj, mami. Ráda tě vidím.
-Vítej doma. -Díky. Jsem ráda, že jsem tady.
Máš tak suchou pleť. Zase držíš nějakou dietu?
-Kamalo, půjdeme domů? -Ano.
-Půjdeme. -Uvidíme se zítra.
-Ahoj! -Nashle.
Karáčí - město světel
Ahoj, Magnum. Pojď sem.
Magnum tak vyrostl.
-Byl dům vždycky tak veliký? -Ano, ale měli by vymalovat.
A přemalovat všechno jeho kouzlo?
Jen říkám...
Pojďte dovnitř.
Tak jdeme.
Kamalo, tvůj pokoj je napravo.
Tenhle?
Ne.
Dva příběhy rozdělení Indie a unesených žen
Netušila jsem, že umíš kreslit.
Během dělení jsme hodně ztratili.
Zdálo se mi, že si to uchováme, jen když to sama vytvořím.
To je jediná fotka mě jako dítěte, kterou otec měl.
-To je děda Hasan? -Ano...
A to je moje máma Aisha. Tvoje prababička.
Aspoň co si z ní pamatuju.
Babi, proč jsi pro mě poslala?
Jsem...
Džin? Jistě. To mi aspoň řekl můj otec.
Bereš to tak s klidem?
Nechápu to pozdvižení. Je to prostě genetika.
Soustředíš se na nesprávné věci.
Nejde o to, jak tu vizi vidím, nebo jestli jsi džin.
Důležité je, že když byl náramek použit naposledy,
zachránil mi život.
Po stezce z hvězd? Ten den, kdy jste odešli z Indie?
Bylo to uprostřed dělení Indie.
Byla horká letní noc.
Nějak jsem se vzdálila od svého otce.
Pak se objevila hvězdná stezka a zavedla mě zas do jeho náručí.
-Do vlaku. -Ano. Posledního té noci.
Babi, je to ten samý vlak? Ten, který vidíme ve svých vizích?
-Je to vlak z té noci? -Ano.
Náramek se ti snaží něco říct.
Nevím co,
ale vím, žes musela přijet ke mně, abys na to přišla.
Nevím, jak na to přijít.
Jako bych dávala dohromady sto věcí najednou.
A víc toho ničím než spravuju.
To je docela hádanka.
Ale nakonec,
kdybys žila jako já a ztratila co já,
naučila by ses najít krásu ve střepech.
Kamalo.
Prosím, přestaň.
Kamalo, lhala jsi mi.
Ten náramek je pro něco většího než ty.
-Kamalo. -Najdi ten vlak.
-Kamalo. -Najdi ten vlak, Kamalo.
Kamalo, probuď se. Už na tebe čekají.
Promiň. Neuvědomil jsem si, že jsi tu s někým.
-Je to polštářek. -No tak. Vstávej.
Máme naplánované celé odpoledne. Oběd v loděnici je za hodinu.
Já asi nebudu jíst.
No tak, vstávej.
Prosím, nebuď divná. Jsme tu na návštěvě.
To je podstatné. Tak jdeme.
Medvídka si můžeš vzít s sebou.
Musíme si objednat z venkovního menu. To snad ne.
-Vevnitř mají bufet. -A klimatizaci.
Nikdo mi neřekl, že džíny jsou nevhodné.
V Jersey tohle vypadá mnohem líp.
Po prohlídce města se můžeme zastavit v obchoďáku.
Najdeme ti něco méně kontroverzního.
To nic. Jen se jich drž.
Jsme v cizím městě. Nechceme, abys měla potíže.
-To nikdy. -Ahoj! Jsem tady.
-Ahoj. To nic. -Promiňte, že jdu pozdě.
-Rukhsano, to je má dcera Kamala. -Assalamualaikum, tetičko.
-Moc hezká. -Děkuji.
Kamala? To není typické pákistánské jméno.
Není?
Ale je to podobné Muneebě. Vždycky byla rebelka.
Doufám, že nevadí, že sedíme venku, protože Kamala měla na sobě džíny.
Proto je jí tak horko?
Není to počasím, spíš...
Pani poori.
Proč jste mě nevarovali?
Napravo vidíte koloniální budovu, kterou postavili Britové v roce 1891.
Myslím, že je nalevo.
Promiňte, zamrzla mi appka. Rozhlédněte se.
Kamalo, podívej. Tady žijí jedni z nejstarších obyvatel Karáčí.
Jako na Floridě?
Tady se usadilo mnoho uprchlíků, když přišli z Indie.
Pět set rupií.
-Tři sta? -Ne.
Je to dobré!
No tak, není to dost exotické na Instagram ZPNA?
Zmatených Pákistánců narozených v Americe.
-Vím, co to znamená. -To jsem si myslel.
Lekce dějepisu končí. Měli bychom jít.
Čekají na nás přátelé.
Chtěla jsem se podívat na nádraží.
Na nádraží? Proč? Kam chceš jet?
Nikam. Je historické.
Tam babička poprvé vstoupila do země.
My jdeme. Pak za námi přijď. Opatruj se.
-Nazdar. -Vypadáš ztracená.
To je tvoje. Podívej, fotka. Líbí se ti?
Vezmi si ji. Jen 1 500 rupií.
Patnáct set. Pro turistku je to fér cena.
Víte co?
Máte je mít, když mi ukážete cestu na nádraží.
Na nádraží? Ale jistě.
-Nádraží... Jdi doleva. -Tudy?
Ano, doleva. A pak zase doleva.
Pak ještě doleva a pak trochu doprava.
Pak kolem vozu s oslem. Rozumíš?
NÁDRAŽÍ KARÁČÍ - ZAL. 1898
Našel jsem tě.
Nevím, co je horší. Ty brýle, co sis zkoušela, nebo ta maska.
-Ty mě sleduješ? -Cítil jsem Noor.
To umějí všechny maskované Američanky?
Jak víš, že nejsem Kanaďanka?
Máš na sobě tričko s nápisem „New Jersey“. Co je to za styl?
Nikomu se nelíbí?
No tak.
Kde ses učil skákat? Od želvích nindžů?
A ty? Od Donkey Konga?
-Co jsi zač? -A ty?
-Ty nejsi Skrytá? -Ty o nich víš?
Ale máš náramek. Jak jsi ho od Aishy dostala?
Počkej. Jak víš o Aishě?
-Pojď se mnou, jestli chceš žít. -Cože?
Jen si dělám srandu. Vždycky jsem to chtěl říct.
Ale opravdu bychom měli jít. S někým se musíš setkat.
Chystáš se mě zavraždit?
Nechci se dostat do krimi dokumentu.
Klídek. Občas se musíš dívat trochu dál před sebe.
Vítej v Rudých dýkách. Třeba ti otevřeme oči.
Rudé dýky? Jsi v nějaké pákistánské klučičí kapele?
Ne tak docela.
-Tomu říkám úkryt. -Turisti sem obvykle nesmějí.
Ale pro Aishina potomka můžeme udělat výjimku.
-Jak víte, že jsem... -Jmenuji se Waleed.
Příběh tvé prababičky je legendární.
Až budeš připravená, musíme toho hodně probrat.
-Proč je ta polévka tak červená? -Taková má být.
Vy Američani jste si pobělošštili i čínské jídlo?
Bylo těžké najít šátek dost dlouhý, aby zakryl tu tvou velkou pusu?
Ten šátek už stovky let chrání totožnost bojovníků
ochotných přidat se k Rudé dýce.
Naše poslání je prosté.
Chránit naše lidi před neviditelným nebezpečím.
Jako před džiny?
Utajení nejsou jako džinové z pohádek
nebo náboženských textů.
Kdyby Thor přistál v Himálaji,
taky by říkali, že je džin.
-Tak co jsou a co jsem já? -Ukážu ti to.
Pojď.
Utajení a Aisha jsou z jiného prostoru.
Tato mapa ukazuje, jak naše dva světy koexistují.
Je kolem nás mnoho dimenzí, které nevidíš.
Tohle je jen jedna z nich.
Co je tohle?
Aishin domov.
Propojený s naším světem, ale skrytý.
Za závojem Noor, který odděluje náš svět od jejich.
Noor je zdrojem energie toho prostoru.
Závoj. Utajení.
Taky tvé schopnosti pocházejí z toho.
Pokud Utajení použijí náramek, aby strhli Závoj,
jejich svět zaplaví ten náš.
Až z něj nic nezbude.
Proto je důležité držet náramek v bezpečí.
To jsem ještě neviděl.
Za ty roky jsem o náramku mnoho slyšel,
ale nikdo se nezmínil o nápisu.
Víte, co se tam píše?
Píše se tam: „Co hledáš, hledá tebe.“
Je to důležitá zpráva, nebo...
Nevím, ale pro někoho to muselo být důležité.
VĚZNICE SUPERMAX - ODBOR KONTROLY ŠKOD
Pohyb. Běž!
Přidej.
Dívej se dopředu.
Parchante!
Ne!
No tak.
Ne!
Máš to. Sejmi ho.
Dělej.
Pohyb!
No tak.
-Jak je na tom? -Bude v pořádku.
Vstávej.
Jdeme.
Pojďte.
Nech ho. On s námi nejde.
-Cože? -Vybral si.
Teď s tím musí žít.
-Jdeme si pro náramek. -Promiň.
Babi!
Ahoj, babi.
Našla jsi mou skrýš.
Tvá matka dole uklízí jako zběsilá.
Potřebovala jsem si oddechnout.
Našla jsi, cos hledala?
Je to docela poučné.
I v mém věku se pořád snažím přijít na to, kdo jsem.
Mám pákistánský pas, kořeny mám v Indii.
A mezi tím je hranice.
Hranice poznamenaná krví a bolestí.
Lidi zakládají svou totožnost na nápadu nějakého Angličana,
když prchali ze země.
Jak se s tím má člověk vypořádat?
Myslíš, že na to někdy přijdeš?
Proč spěchat?
Jen běž. Buď mladá. Já se postarám o tvou matku.
-Je tohle táborák Rudé dýky? -Moji přátelé jsou fajn, uvidíš.
-Budou se ti líbit. -Ahoj, Kimo.
-Ahoj. -Jmenuješ se jako mleté maso?
Ne, Kimo. Jako Kareem.
Všichni tu máme přezdívky. Jakou máš ty?
Lenochůdě.
-Lenochůdě? -Lenochůdě.
Tak jí říkejte Lenochůdě.
-Lenochůdě. Super jméno. -Díky.
Aspoň někomu se líbí.
Jsi připravená na nejlepší jídlo v životě?
-Jo. -Máš ráda biryani?
Jo, i když z pytlíku jsem ho ještě nejedla.
Díky.
Je to pálivé?
Zkus to!
Ptá se, jestli je to pálivé.
Kamala je venku s bratrancem a sestřenicí.
Takže dnes jsme tu jen my dvě.
Proč tu máš takový nepořádek?
A všechny ty noviny a časopisy?
A proč tu máš tolik karamel?
Ty jsou pro tebe.
Jako malá jsi je měla ráda.
Mám je tady, kdyby ses vrátila.
Většinu jsem možná zatím snědla.
Pomůžu ti.
-Jen seď, mami. -Proč?
Jen si sedni.
Co se stalo?
Dej mi to.
Nastav nohu.
Bolí?
Tomu říkáš masáž?
Nebo si na mě chceš vybít vztek?
Mami.
Mami, možná...
Třeba bys měla začít přemýšlet,
že budeš žít s námi v Americe.
Co je?
A to jsem si myslela, žes chtěla být co nejdál ode mě.
Nechtěla jsem být daleko od tebe. Jen jsem potřebovala změnu.
Sousedi se mi vyhýbali,
protože jsem měla bláznivou matku.
Ne.
To rozhodně není pravda.
Je to naprostá pravda!
A dokonce i když tě táta opustil,
pořád ses držela těch fantastických teorií.
Chtěla jsem ti je vyprávět.
Nepotřebovala jsem tvoje příběhy. Potřebovala jsem matku.
-Ahoj. -Ahoj, jsi doma.
Bavila ses s bratrancem a sestřenicí?
Jo.
-Mami, děje se něco? -Však víš, jaké matky jsou.
Posaď se. Dej si karamelu.
-Jak to můžeš jíst? -Potřebuješ silné zuby.
Myslíme, že máš v genech
odpověď na to, proč dokážeš tvarovat Noor.
Tvá lidskost tě spojuje s hmotou tohoto světa.
Proto máš jedinečné schopnosti.
Nemáme sice blýskavé brnění,
ale měla bys vědět,
že v každém vláknu je historie.
Vždycky si pamatuj, odkud pocházíš.
Nejsi sama.
-Jsem teď Rudá dýka? -Sluší ti to.
-Překvapení. -Dostaňte ji odsud.
Dostaňte ji.
Co to dělá?
-No tak. -Běžte!
Běžte.
Nastup, rychle.
Uhni!
Jeď!
Nenech je ujet!
-Měl bys zrychlit. -Vidíš to?
-Můžeš něco udělat? -Nemůžu dělat nic.
-Nemůžeš jet rychleji? -Ne, rychleji to nejde.
Musíš! Jeď!
A mám vás.
-Panebože. Rodina s dítětem. -Já vím. Uhněte!
Narazíme do nich. Dělej něco!
Zatlač! Teď!
Jeď!
To nezvládneme. Nasedni na motorku.
A hlavně se nepouštěj. Jeď!
Drž se.
Já věděla, že mě zabiješ!
Ještě nejsme mrtví.
To nezvládneme!
-Jsi v pořádku? -Jo.
Dostaňte se do bezpečí. Odvedu je pryč.
Musíme pryč. Pojď!
Tak jo, s manuálním řazením na opačné straně silnice.
Kdo je tam?
Promiňte!
Právě včas. Musíme pryč.
-Běž! -Z cesty!
Běž doleva.
Pozor.
Uhni!
-Waleede! -Waleede!
Panebože!
POZOR: HOŘLAVINA
Ne!
-Musíme mu pomoct. -Kamalo, už je pozdě.
Je pryč.
Musíme jít.
Kam teď? Je to slepá ulička.
-Dobrý? -Jo. Pěkný.
Budeš mi moc chybět.
Ty mně taky.
Na cestu jsem moc starý. Nemůžu.
Vezmi si ty peníze. Budeš je potřebovat.
Ne, běž! Rychle nastup!
Už odjíždí.
Je tu pro nás dost místa?
Je to poslední vlak. Musíme to zkusit.
PODLE KOMIKSU MARVEL
MARVEL STUDIOS UVÁDÍ
České titulky Vít Bezdíček