Dacă e vreo șansă ca brățara să ne ducă acasă, trebuie să încercăm.
DIN EPISOADELE ANTERIOARE
- Alo? - Nani.
- Am văzut brățara... - Brățara aia a fost a mamei mele, Aisha.
Ce suntem noi?
Noi suntem Clandestinii.
Dar cel mai adesea suntem cunoscuți drept...
Sunt un Djinn. Au nevoie de mine, deci și eu am nevoie de tine.
Dacă-i ajuți să ajungă acasă, ceva cred că o să bubuie.
- Ar putea fi periculos. - Normal că e. De ce nu ar fi?
Kamala. Sunteți în pericol, tu și toată familia ta.
- Te avertizez. - Îi distrag eu.
De ce faceți asta? Ați spus că o să mă protejați.
De ce aș proteja trădătorii?
- Haide. - Kamala.
Tu ai fost în tot timpul ăsta și n-ai zis nimic?
O să-ți explic totul mai târziu. Jur!
Alo, Kamala? Ai văzut trenul, beta?
- De unde știi de asta? - Pentru că și eu l-am văzut.
Trebuie să vii la Karachi.
- Prima dată-n Pakistan? - De ce crezi asta?
Îl cam sugrumi pe micuțul ăla de pluș.
- E de fapt o pernă de avion. - Corect.
Vorbește.
Credeam că i-a mâncat pisica limba, cu toate că mi-a tot cerut Canada Dry.
Credeam că n-am voie să vorbesc.
Doar dacă pedepsele tale n-au jurisdicție pe teritorii internaționale.
După ce ai făcut la nunta fratelui tău, serios?
Îți vei executa sentința mulți ani de-acum înainte.
Cu toate astea, pentru că Nani e bătrână,
și a insistat să venim în Pakistan,
eu cred că e mai bine să facem un armistițiu temporar.
Nu știu. Poate ea o să-și dea seama
ce se întâmplă cu tine în ultima perioadă.
Nakia - Îmi pare rău. Te rog, răspunde-mi. O să-ți explic tot.
Chiar îmi pare rău. Te rog, spune-mi dacă ești bine.
Puteți să luați un loc?
Bun venit în Karachi
Kamala! Aici!
- Bună! - Salut!
Bună!
Ce mai faci?
- Ce mai faci? - Cum sunteți?
Kamala, îl ții minte pe verii tăi, nu?
Copiii lui Cacha.
Da/ Zainab și Owais, ești mai înalt decât îmi aminteam.
Încă ești scunduță.
Mersi.
- Kamala. - Nani.
Nepoțica mea!
E miezul nopții. Ar trebui să dormi.
Fii serioasă. Doar ce-am venit de la o petrecere.
- Îmi plac bijuteriile tale. - Astea?
- Sunt foarte vechi. Ți le dau ție. - Nu, nu e...
Hei, Kamala!
- Munee. - Bună, mami. Mă bucur să te văd.
- Bine-ai venit acasă, beta. - Mulțumesc. Mă bucur că am venit.
Ce piele uscată ai. Iar ții o dietă din aia ciudată?
- Kamala, vrei să mergem acasă? - Da.
- Haide, vino! - Atunci ne vedem mâine.
- Pa. - Pe mâine.
Karachi - Orașul luminilor
Bună, Magnum. Vino aici! Bună, puiule!
Magnum. Ce mare s-a făcut!
- Mereu a fost casa atât de mare? - Da, dar ar merge o renovare.
Da, și să-i stricăm farmecul?
Îți spun doar că...
Haide, să mergem... hai înăuntru.
Bine, haide.
Kamala, camera ta e pe dreapta.
Asta?
Nu.
Poveștile fetelor răpite în timpul Împărțirii.
Habar n-aveam că știi să desenezi.
Am pierdut atâtea în timpul Împărțirii.
Credeam că singurul mod prin care pot păstra ce am pierdut e să-l recreez eu.
Asta e singura poză cu mine mică pe care o avea tata.
- Stai, Nana, ăsta-i Hasan? - Da, și...
Ea e ammi a mea, Aisha. Străbunica ta.
E tot ce-mi mai amintesc despre ea.
Ea e ammi a mea, Aisha. Străbunica ta.
Sunt un...
Un Djinn? Normal. Cel puțin asta mi-a spus tatăl meu.
Cum poți fi atât de calmă?
Dar nu înțeleg de ce tu nu poți. E din familie.
Te concentrezi pe lucrurile greșite.
Nu e despre viziunile mele sau dacă ești un Djinn.
Când brățara a fost folosită ultima dată, mi-a salvat viața
și asta e important.
Ca dâra de stele? De când ai plecat din India?
Era mijlocul Împărțirii.
O noapte caldă de vară.
Cumva m-am pierdut de tatăl meu.
Până când o dâră de stele m-a condus înapoi în brațele lui.
- În tren. - Da. Ultimul din noaptea aia.
Nani, e același tren? Cel pe care-l vedem în viziuni?
- E cumva trenul din noapte aia? - Da.
Brățara încearcă să-ți spună ceva, beta.
Nu știu ce,
dar știu că trebuie să fii aici cu mine ca să aflăm adevărul.
Nu știu cum vom face asta.
Mă simt de parcă fac un puzzle cu mii de piese,
și fac mai mult rău decât bine.
Și ce mai puzzle.
Ține minte,
dacă ai trăit ca mine, ai pierdut ca mine,
înveți să vezi frumusețea pieselor.
Kamala.
Oprește-te.
Kamala. M-ai mințit.
Nici nu-ți închipui ce poate face brățara aia.
- Kamala. - Găsește trenul.
- Kamala. - Găsește trenul, Kamala.
Kamala, trezește-te. Stau verii tăi după tine.
Scuze. N-am realizat că ai companie.
- E o pernă de avion. - Haide, trezirea.
Avem program după-amiaza asta. Prânzul la Clubul Bărcilor într-o oră.
Nu prea am poftă.
Haide, jos din pat!
Kamala, te rog să nu faci mofturi. Am venit în vizită.
Ideea e să vizităm. Deci, să mergem. Haide.
Poți să-ți aduci și ursulețul cu tine.
Nu-mi vine să cred că trebuie să comandăm de aici.
- Pierdem bufetul din interior. - Și aerul condiționat.
Nu mi-a zis nimeni că nu e voie în blugi.
Ținuta asta era admirată în Jersey.
După plimbarea istorică, poate trecem și pe la mall.
Îți luăm ceva mai puțin controversat.
E-n regulă. Stai și vorbește cu verii tăi.
Suntem într-un oraș nou, n-am vrea să facem probleme.
- Nici nu mă gândesc. - Bună! Sunt aici!
- Bună. Te pup! Nu-i nimic. - Îmi pare rău că am întârziat.
- Rukhsana, ea e fata mea, Kamala. - Assalamualaikum, mătușică.
- Ce domnișoară! - Mulțumim.
„Kamala”. Nu e un nume pakistanez obișnuit.
Nu e?
Păi, aici e mâna Muneebei. Mereu a fost puțin rebelă.
Sper că nu te superi că stăm afară din cauză că și-a luat blugi pe ea.
De asta îi este atât de cald Kamalei?
Da, nu-i de la temperatură, e de la...
Pani poori.
De ce nu mi-ați zis că mori de la asta?
Pe dreapta vedeți o structură din perioada colonială construită de englezi în 1891.
Cred că e pe stânga.
Scuze, s-a blocat telefonul. Păi, uitați-vă în jur.
Kamala, uite. Aici trăiesc unii dintre cei mai bătrâni locuitori din Karachi.
Un fel de Florida?
În Vechiul Oraș s-au refugiat mulți când au venit prima dată în India.
500 Rupii.
- Trei sute. - Nu, nu.
Arată bine.
Haide, nu e destul de exotic pentru instagramul DCNA?
Știi tu, Desi Confuz Născut în America?
- Știu ce înseamnă. - Da, m-am gândit.
Gata cu istoria. Hai să mergem.
Ne așteaptă oamenii la cafea.
Știi, mă gândeam că ar fi frumos să vizităm gara.
Gara? De ce? Unde vrei să mergi?
Nicăieri. E istorică.
E prima portiță de scăpare pe care a folosit-o Nani ca să vină aici.
Păi, noi plecăm. Ne vedem după. AI grijă.
- Hei. - Pari pierdută.
A ta. Uite, poză. Îți place?
Ia-o. Doar 1.500 de rupii.
1.500. Bani cinstiți pentru turist.
Da. Știi ceva?
Sunt ai tăi dacă îmi zici cum ajung la gară.
La gară? Da. Sigur.
- La gară... Mergi stânga. - Pe aici?
Da, stânga. Și iar mergi stânga.
Încă o stânga și o dreapta, o mică-mică dreaptă. Ok?
Și apoi ocolești căruța cu măgari. Ai înțeles? Da, stânga...
GARA KARACHI DIN 1898
Te-am găsit.
Nu știu ce-i mai rău. Aia sau ochelarii pe care i-ai probat.
- Tu mă urmărești? - Am simțit Noor-ul.
Toți americanii mascați au super puteri?
De unde știi că nu-s din Canada?
Porți un tricou cu „New Jersey”. Ce-i cu look-ul ăsta?
Chiar nimănui nu-i place?
Haide.
Cum ai învățat să sari? Țestoasele Ninja?
Dar tu de unde ai învățat? Din Donkey Kong?
- Tu cine ești? - Tu ce ești?
- Nu ești un Clandestin? - Ai auzit de ei?
Dar tu porți brățara. O ai de la Aisha?
Stai, de unde știi de Aisha?
- Vino cu mine dacă vrei să trăiești. - Ce?
Glumeam. Mereu am vrut să spun asta.
Pe bune, hai să mergem. Trebuie să-ți prezint pe cineva.
O să mă omori?
Pentru că nu vreau să apar într-un documentar despre crime.
Relaxează-te. Câteodată trebuie să vezi dincolo de orizonturile tale.
Bun venit la Pumnalele Roșii, poate te învățăm să-ți deschizi ochii.
Pumnalele Roșii? Stai, ești într-o trupă de Pakistanezi?
Nu chiar.
- Arată extrem de secretos. - Păi, turiștii nu prea au voie.
Dar, pentru un moștenitor de-al Aishei, sigur putem face o excepție.
- De unde știi că sunt... - Eu sunt Waleed.
Povestea străbunicii tale e cunoscută.
Când ești gata, avem de discutat.
- De ce e așa roșie supa iute acrișoară? - Așa ar trebui să arate.
Voi americanii ați stricat și mâncarea chinezească?
A fost greu să găsești o eșarfă destul de lungă ca să-ți acopere gura aia mare?
De sute de ani, eșarfa aia a protejat identitatea războinicilor
dornici să poarte mantaua Pumnalului Roșu.
Misiunea noastră e simplă.
Să protejăm oamenii de amenințările nevăzutului.
Adică de Djinn?
Clandestinii nu sunt ca Djinn-ul de care ai auzit în legende
sau în poveștile pentru copii.
Adică, dacă Thor ar fi aterizat în Himalaya,
și lui i s-ar fi spus Djinn.
- Deci, ce sunt ei și ce sunt eu? - O să-ți arăt.
Vino.
Clandestinii și Aisha sunt din alt tărâm.
Harta asta îți arată cum coexistă lumile noastre.
Există multe dimensiuni pe care nu le vedem.
Asta e doar una dintre ele.
Ce e asta?
Casa Aishei.
Conectată cu a noastră, dar ascunsă.
În spatele unui Văl Noor, care ne separă lumile.
Noor e sursa de energie a acelui tărâm.
Vălul, Clandestini.
Chiar și puterile tale au Noor la bază.
Dacă folosesc brățara ca să distrugă Vălul,
își vor dezlănțui lumea peste noi.
Până când nu va mai rămâne nimic.
De aia e atât de important să protejăm brățara.
N-am mai văzut asta până acum.
În toți anii în care am tot auzit despre brățară,
nimeni nu menționa vreo inscripție.
Știi ce înseamnă?
Înseamnă: „ceea ce cauți, te caută pe tine.”
Adică e un fel de mesaj important sau...
Nu știu. Dar sigur era important pentru cineva.
ÎNCHISOAREA DE MAXIMĂ SECURITATE DEPARTAMENTUL DE CONTROL AL DAUNELOR
Să mergem. Mișcarea!
Mai repede!
Ochii în față!
Animalule!
Nu!
Da. Haide.
Nu!
Hai că poți! Arde-i una!
Haide!
Mișcați!
Repede.
- Cum se simte? - O să fie bine.
Ridică-te.
Să mergem.
Haide.
Dă-i drumul. N-o să vină cu noi.
- Ce? - A făcut o alegere.
Acum trebuie să-și asume.
- Să luăm brățara. - Scuze.
Nani.
Bună, Nani.
Deci, mi-ai găsit ascunzătoarea.
Mama ta e pusă pe curățenie jos.
Și eu ziceam că-mi trebuie o pauză.
Deci, ai găsit ce căutai?
Încă mai fac săpături.
Chiar și la vârsta mea, încă mai încerc să-mi dau seama cine sunt.
Pașaportul e de Pakistan, rădăcinile-s în India.
Iar între toate astea, este o graniță.
O graniță trasată cu sânge și durere.
Unii își asumă identitatea bazându-se pe o idee pe care niște englezi bătrâni
au avut-o la un moment dat.
Cum ar trebui să trăim cu asta?
Crezi că-ți vei da seama vreodată?
Da' care-i graba?
Du-te. Trăiește-ți viața. Mă ocup eu de mama.
- E un fel de foc de tabără al Pumnalelor? - Îți promit. Amicii mei sunt de gașcă.
- Chiar o să-ți placă de ei. - Hei, Kimo!
- Salut, băieți! - Te cheamă „carne tocată”?
Nu. E Kimo. De la Kareem.
Toți avem porecle aici. A ta care e?
Sloth baby.
- Sloth baby? - Sloth baby.
Să-i spunem toți „Sloth baby”.
- Sloth baby. Sună bine. - Mulțumesc.
Măcar cineva apreciază.
Bine. Sunteți gata pentru cea mai delicioasă mâncare?
- Da. - Îți place biryani?
Da. Dar nu am mai mâncat-o dintr-o pungă până acum.
Mulțumesc.
E picantă?
Încearcă.
M-a întrebat dacă e picantă.
Kamala a ieșit cu verii ei.
Deci, cred c-am rămas doar noi două în seara asta.
Ammi, de ce e așa dezordine?
Și ce-s cu toate revistele și ziarele astea?
Și de ce sunt cutii de caramele peste tot?
Cutiile astea? Sunt pentru tine.
Știi că-ți plăceau când erai mică.
Așa că le-am lăsat pe aici în caz că te întorci acasă.
Se prea poate să fi mâncat din ele cât am așteptat.
Lasă-mă să te ajut.
- Stai jos, mami. - De ce?
Stai puțin jos.
Ce s-a întâmplat?
Dă-mi asta.
Dă-mi piciorul.
Doare?
Tu numești ăsta masaj?
Sau încerci să-ți descarci frustrările pe mine?
Mami.
Mami, cred că...
Cred că e timpul să te gândești
să vii să stai cu noi în America.
Poftim?
Și eu care credeam că ai fugit în lume ca să scapi de mine.
Nu încercam să scap de tine. Aveam nevoie de o schimbare.
Toată lumea mă respingea mereu
din cauza mamei mele nebune cu teorii ciudate.
Nu.
Asta nu este adevărat.
Ba e complet adevărat!
Chiar și după ce a plecat Baba,
ai continuat să te agăți cu disperare de ele.
Mă gândeam că mă vei asculta.
Nu aveam nevoie de poveștile tale. Aveam nevoie de o mamă.
- Bună. - Bună, beta. Ai ajuns.
Te-ai distrat cu verii tăi?
Da.
- Ammi, ești bine? - Da. Știi cum sunt mamele.
Stai jos. Ia o caramea. Haide, ia.
- Cum poți mânca asta? - Îți trebuie dinți buni.
Credem că genele tale ar putea fi
motivul pentru care îți poți manifesta Noor-ul aici.
Umanitatea ta te leagă de materia acestei lumi.
Te face să fii unică.
Poate că nu avem armuri sofisticate,
dar să știi
că în fiecare fibră e o bucățică de istorie,
deci să-ți aduci mereu aminte de unde vii.
Nu ești singură.
- Acum sunt un Pumnal Roșu? - Îți stă bine.
- Surpriză. - Scoateți-o de aici!
Prindeți-o!
Ce vrea să facă?
- Haide! - Du-te!
Du-te!
Hai, urcați, repede!
Mișcă!
Mergi!
Hai!
Nu-i lăsați să scape.
- Poate băgăm niște viteză! - Nu vezi cu ce mergem?
- Nu poți să faci nimic? - Nu pot să fac nimic.
- Nu poți să o calci? - Nu vrea mai repede.
Condu mai repede! Hai!
Te-am prins!
- O, Doamne! O familie cu un bebe! - Îi văd! Valea!
O să-i lovim! Fă ceva!
Împinge! Acum!
Hai!
N-o să reușim! Suie-n spate pe motoretă!
Și orice ai face, nu-i sa drumul! Hai!
Ține-te bine!
Vai de mine, știam că o să mă omorâți!
N-am murit încă.
Vai de mine, nu o să reușim!
- Ești bine? - Da.
Mergeți și adăpostiți-vă! Îi distrag eu.
Trebuie să plecăm. Haide.
Bine, conduc pe partea cealaltă o cutie manuală.
Alo! Cine-i acolo?
Scuze.
Hei! Bun sincronul. Trebuie să plecăm!
- Hai! - Mișcă!
La stânga.
Haide!
Dă-te din drum! Valea!
Waleed!
Vai de mine!
PERICOL: INFLAMABIL
Nu!
- Trebuie să-l ajutăm! - Kamala, e prea târziu.
S-a dus.
Trebuie să plecăm.
Și acum încotro? E -o fundătură.
- Ești bine? - Da. Bravo.
O să-mi fie dor de tine!
Și mie.
Sunt prea bătrână, fiule. Nu pot să merg.
Ia banii ăștia. O să ai nevoie.
Nu, du-te! Suie repede în tren!
Pleacă!
O să fie destul loc și pentru noi?
E ultimul tren în seara asta! Trebuie să încercăm!
BAZAT PE BENZILE DESENATE MARVEL
MARVEL STUDIOS PREZINTĂ
Subtitrarea: Dragos Ionita