Finns det en chans att armbandet kan ta hem oss, måste vi försöka.
DETTA HAR HÄNT...
-Hallå? -Nani...
-Angående armbandet... -Armbandet tillhörde min mor, Aisha.
Vad är vi för nåt?
Vi är kända som Clandestines.
Men oftast kallas vi för...
Jag är en djinn. De behöver vår hjälp.
Om du hjälper dem att åka hem kan det gå illa.
-Det kan vara farligt. -Ja. Varför skulle det inte det?
Kamala. Du och hela din familj är i fara.
-Jag vill varna dig. -Jag distraherar dem.
Varför gör du det här? Du skulle skydda mig.
Varför skydda dem som förråder mig?
-Kom igen. -Kamala.
Hela tiden var det du och du sa ingenting?
Jag ska förklara allt. Jag lovar.
Hej, Kamala? Såg du tåget, beta?
-Hur visste du om det? -För att jag såg det också.
Kom till Karachi båda två.
-Första gången till Pakistan? -Varför tror du det?
Du kramar gosedjuret ganska hårt.
-Det är faktiskt en sovkudde. -Okej.
Hon talar.
Jag trodde att min dotter tappat rösten, förutom när hon bad om mer Canada Dry.
Jag trodde att jag inte fick prata.
Men utegångsförbud kanske inte gäller på internationellt vatten?
Efter att du förstörde din brors bröllop?
Du kommer att avtjäna ditt straff i flera år.
Men eftersom din Nani är väldigt gammal,
och hon ville att vi skulle komma till Pakistan,
så tror jag att vi måste utlysa en tillfällig vapenvila.
Jag vet inte. Hon kanske kan lista ut,
vad det är du har haft för dig på sistone.
Nakia - Förlåt. Snälla svara mig. Jag ska förklara allt.
Förlåt så jättemycket. Du kan väl bara berätta om du mår bra.
Var så snäll och sätt dig.
Välkommen till Karachi
Kamala! Här är vi.
-Hej. -Hej.
Hej.
Hur mår du?
-Hur mår du? -Hur mår du?
Du kommer ihåg dina kusiner, eller hur?
Kakoo Chachas barn.
Ja. Zainab och Owais, ni är längre än jag minns.
Du är fortfarande jättekort.
Tack.
-Kamala. -Nani.
Mitt barnbarn.
Det är mitt i natten. Du borde sova.
Kom igen. Jag kommer precis från en fest.
-Jag älskar dina smycken. -De här?
-De är väldigt gamla, men du kan få dem. -Nej... Det är...
Du, Kamala.
-Munee. -Hej, mamma. Det är kul att se dig.
-Välkommen hem. -Tack. Det känns bra att vara här.
Din hud är så torr. Går du på en av dina konstiga dieter igen?
-Kamala, ska vi åka hem? -Ja.
-Kom nu så åker vi. -Vi ses imorgon.
-Hejdå. -Hejdå.
Karachi - Ljusets stad
Hej, Magnum. Kom hit. Hej, gubben.
Magnum. Han är så stor.
-Har huset alltid varit så här stort? -Ja, men det behöver målas.
Ja, och måla över den här charmen?
Jag säger bara...
Kom, så går vi in.
Okej, vi går in.
Ditt rum är till höger, Kamala.
Det här?
Nej.
Två berättelser om delningen och bortförda kvinnor
Jag hade ingen aning om att du kunde rita.
Vi förlorade så mycket under delningen.
Och det enda sättet att hålla fast vid det vi hade förlorat var att skapa det själv.
Det här är den enda bebisbilden på mig som min pappa hade.
-Vänta. Är det Hasan Nana? -Ja, och...
Det här är min Ammi, Aisha. Din gammelmormor.
Som jag minns henne.
Nani, varför skickade du det här till mig?
Är jag...
En djinn? Naturligtvis. Det var åtminstone vad min pappa sa till mig.
Hur kan du vara så lugn?
Jag förstår inte vad ståhejet handlar om. Det är bara gener.
Du fokuserar på fel saker.
Det handlar inte om hur jag ser syner eller om du är en djinn.
Det viktiga är att när armbandet användes förra gången,
räddade det mitt liv.
Som stigen av stjärnor? Dagen du lämnade Indien.
Det var under delningen.
Det var en varm sommarnatt.
Jag kom bort från min far på nåt sätt.
Tills en stig av stjärnor dök upp och tog mig direkt tillbaka i hans famn.
-På tåget. -Ja. Det sista den natten.
Nani, är det samma tåg? Det som vi ser i synerna?
-Är det tåget från den natten? -Ja.
Armbandet försöker säga dig nåt, beta.
Jag vet inte vad,
men jag vet att du måste vara här med mig för att ta reda på det.
Jag vet inte hur jag ska lista ut det.
Jag försöker pussla ihop 100 bitar,
men jag förstör mer än jag kan fixa.
Det är ett stort pussel.
Men ändå,
om man har levt som jag, förlorat det jag har,
då lär man sig att hitta skönheten i bitarna.
Kamala.
Snälla, sluta.
Du ljög för mig.
Armbandet är gjort för nåt större än dig.
-Kamala. -Hitta tåget.
Vakna, Kamala. Dina kusiner väntar på dig.
Förlåt. Jag insåg inte att du hade nån hos dig.
-Det är en sovkudde. -Kom igen. Upp med dig.
Vi har planerat hela eftermiddagen. Lunch på båtklubben om en timme.
Jag kan nog inte äta nåt.
Kom igen, vakna.
Kamala, var inte konstig. Vi är här för att hälsa på.
Det är det som är poängen. Kom igen, nu går vi.
Ta med din flygande nallebjörn.
Tänk att vi måste beställa från uteplatsmenyn.
-Vi missar buffén där inne. -Och AC:n.
Ingen sa nåt om "inga jeans"-regeln.
Jeansen funkar i Jersey.
Efter stadspromenaden kan vi gå till köpcentret.
Och köpa nåt mindre kontroversiellt.
Det är bra. Var med dina kusiner.
Vi är i en ny stad. Vi vill inte att du hamnar i trubbel.
-Det skulle jag aldrig. -Hej. Nu är jag här.
-Hej. Hejsan. Det är okej. -Förlåt att jag är sen.
-Rukhsana, det här är min dotter, Kamala. -Assalamualaikum, tant.
-Så söt. -Tack.
"Kamala." Inte ett typiskt pakistanskt namn.
Är det inte?
Men det är typiskt Muneeba. Hon har alltid varit lite av en rebell.
Jag hoppas att det går bra att vi sitter ute, för Kamala tog på sig jeans.
Är det därför hon är så varm, Kamala?
Det är inte värmen, det är...
Pani poori.
Varför sa ni inte att den var döden?
Till höger, en byggnad från kolonialtiden som byggdes av den brittiska rajan 1891.
Det är nog till vänster.
Förlåt. Appen strejkar. Se er omkring.
Titta, Kamala. Här bor några av Karachis äldsta invånare.
Som Florida?
Många av flyktingarna som kom från Indien bosatte sig först i gamla stan.
500 rupier.
-Trehundra. -Nej.
Det ser bra ut!
Är det här inte exotiskt nog för AFFD:s Instagram?
Du vet, Amerika-födda förvirrade Desi.
-Jag vet vad det betyder. -Tänkte väl det.
Historielektionen är över. Kom.
Våra vänner väntar på kaféet.
Det kunde vara häftigt att få se tågstationen.
Tågstationen? Varför då? Vart ska du?
Ingenstans. Den är historisk.
Det första stället som Nani kom till när hon kom in i landet.
Vi går. Möt oss efteråt. Var försiktig.
-Hej. -Du ser vilsen ut.
Den är din. Titta. Bild. Gillar du den?
Ta den. Endast 1 500 rupier.
1 500. Ärligt pris för turisten.
Ja. Vet du vad?
De är dina om du berättar var tågstationen ligger.
Tågstationen? Ja, visst.
-Tågstationen... Gå till vänster. -Den här vägen?
Ja, till vänster. Och sen till vänster igen.
Till vänster en gång till och sen till höger, en liten bit. Okej?
Och sen går du runt åsnekärran. Förstår du? Ja, vänster...
KARACHIS STATION BYGGD 1898
Jag hittade dig.
Vet inte vad som är värst. Glasögonen du provade eller masken.
-Följer du efter mig? -Jag kände av Noor.
Har alla maskerade amerikaner superkrafter?
Tänk om jag är kanadensare?
Du har på dig en tröja med "New Jersey." Hur ser du ut?
Gillar ingen mina kläder?
Kom igen.
Var lärde du dig hoppa? Ninja Turtles?
Var har du lärt dig? Donkey Kong?
-Vem är du? -Vad är du?
-Du är inte en Clandestine. -Känner du till dem?
Men du har armbandet. Hur fick du det från Aisha?
Hur känner du till Aisha?
-Följ med mig om du vill leva. -Va?
Skojar bara. Jag har alltid velat säga det.
Men vi borde gå. Det finns nån som du måste träffa.
Tänker du döda mig?
För jag vill inte hamna i en truecrime-dokumentär.
Slappna av. Ibland måste man se bortom det som är precis framför en.
Välkommen till Red Daggers, vi kanske kan lära dig att öppna ögonen.
Red Daggers? Är du med i ett pakistanskt pojkband?
Inte riktigt.
-Väldigt schyst gömställe. -Vanligtvis släpper vi inte in turister.
Men för en ättling till Aisha är jag säker på att vi kan göra ett undantag.
-Hur visste du att jag var... -Jag heter Waleed.
Din gammelmormors historia är en legend.
När du är redo har vi mycket att diskutera.
-Varför är den starksura soppan så röd? -Den ska ha den färgen.
Eller bleker ni amerikaner kinesisk mat också?
Var det svårt att hitta en halsduk lång nog att täcka den där stora munnen?
I hundratals år har den halsduken skyddat de krigare
som bar Red Daggers mantel.
Vårt syfte är enkelt.
Vi ska skydda vårt folk från hot från de osynliga.
Som djinner?
Clandestines är inte som djinnerna du hört om i sagorna
eller i religiösa texter.
Om Thor hade landat i Himalaya
hade även han kallats för djinn.
-Vad är de och vad är jag? -Jag ska visa dig.
Kom.
Clandestines och Aisha är från ett annat rike.
Här visas hur våra två världar samexisterar.
Det finns många dimensioner som vi inte kan se.
Det här är bara en av dem.
Vad är det här?
Aishas hem.
Kopplat till vår värld men dolt
bakom Noors slöja, som skiljer världarna åt.
Noor är energikällan i det riket.
Slöjan, Clandestines,
även dina krafter kommer ur den.
Om Clandestines river ner slöjan med armbandet,
översvämmar deras värld vår.
Tills det inte finns nåt kvar.
Därför är det viktigt att hålla armbandet säkert.
Den har jag aldrig sett.
Under alla år och allt som sagts om armbandet,
nämndes aldrig en inskription.
Vet du vad det står?
Det står: "Det du söker, söker dig."
Är det ett viktigt meddelande eller...
Jag vet inte. Men det måste ha varit viktigt för nån.
D.O.D.C. SUPERMAX-FÄNGELSET AVDELNINGEN FÖR SKADEKONTROLL
Gå. Rör på er.
Sätt fart.
Titta rakt fram.
Din jävel.
Nej!
Ja. Kom igen.
Nej!
Du klarar det. Ta ner honom.
Kom igen.
Rör på er!
Kom igen.
-Hur mår han? -Han klarar sig.
Upp med dig.
Nu går vi.
Kom igen.
Låt honom gå. Han följer inte med oss.
-Va? -Han gjorde sitt val.
Nu får han leva med det.
-Nu hämtar vi armbandet. -Förlåt.
Nani.
Hej, Nani.
Så du hittade mitt gömställe.
Din mor städar som ett jehu på nedervåningen.
Och jag behövde en paus.
Hittade du det du letade efter?
Det är lite av en utbildning.
Även i min ålder försöker jag fortfarande komma på vem jag är.
Mitt pass är pakistanskt, mina rötter är i Indien.
Och mellan allt detta finns en gräns.
Det finns en gräns markerad med blod och smärta.
Folk hävdar sin identitet baserat på en idé som några gamla engelsmän hade
när de flydde landet.
Hur ska man hantera det?
Kommer du nånsin att lista ut det?
Men varför jäkta?
Gå nu. Var ung. Jag tar hand om din mamma.
-Är det här som en Red Dagger-lägereld? -Jag lovar, mina vänner är trevliga.
-Du kommer att gilla dem. -Hej, Kimo.
-Hej på er. -Är ditt namn "köttfärs"?
Nej. Det är Kimo. Förkortning av Kareem.
Alla har smeknamn här. Vad är ditt?
Slothbaby.
-Slothbaby? -Slothbaby.
Får jag presentera Slothbaby.
-Slothbaby. Häftigt namn. -Tack.
Åtminstone nån som gillar det.
Är du redo för ditt livs bästa måltid?
-Ja. -Gillar du biryani?
Ja. Jag har aldrig riktigt ätit det ur en påse förut.
Tack.
Är det starkt?
Smaka!
Hon frågade mig om det var starkt.
Kamala är ute med sina kusiner.
Så jag antar att det bara är du och jag hemma ikväll.
Varför är det så stökigt, Ammi?
Och varför är det så många tidningar?
Och varför är det så många kola-askar överallt?
De här kola-askarna? De är till dig.
Du gillade dem som barn.
Jag hade några hemma ifall du skulle komma hem.
Jag kanske åt upp det mesta under tiden.
Jag ska hjälpa dig.
-Sätt dig, mamma. -Varför då?
Sätt dig en stund.
Vad har hänt?
Jag tar den här.
Lägg upp benet.
Gör det ont?
Kallar du det här massage?
Eller en plan för att ta ut dina frustrationer på mig?
Mamma.
Jag tror att det kanske...
Det kanske är dags för dig att börja fundera på
att komma och bo hos oss i Amerika.
Vadå?
Och jag som trodde att du flyttade över halva jorden för att komma bort från mig.
Jag försökte inte komma bort från dig. Jag behövde bara en förändring.
Grannarna undvek mig ständigt
på grund av min galna mamma och hennes vilda teorier.
Nej.
Det är absolut inte sant.
Det är helt sant!
Och även efter att Baba lämnat dig,
fortsatte du att hålla fast vid dessa fantastiska historier.
Jag ville bara dela dem med dig.
Jag behövde inte dina historier, mamma. Jag behövde min mor.
-Hej. -Hej, beta. Du är hemma.
Hade du kul med dina kusiner?
Ja.
-Ammi, är du okej? -Ja. Du vet hur mammor är.
Sätt dig. Ta en kola. Varsågod.
-Hur äter man de här? -Man behöver starka tänder.
Vi tror att dina gener kan vara
svaret på varför du kan forma Noor här.
Din mänsklighet länkar dig till den här världens materia.
Det gör dina förmågor unika.
Även om vi inte har snygga rustningar,
bör du veta
att det finns historia i varje tråd i detta tyg,
så att du alltid minns ditt ursprung.
Du är inte ensam.
-Är jag en Red Dagger nu? -Den passar dig.
-Överraskning. -Ta ut henne härifrån.
Ta henne.
Vad gör han?
-Kom igen. -Spring.
Spring.
Kom igen, in med er.
Flytta på dig.
Kör.
De får inte komma undan.
-Kör snabbare. -Ser du den här grejen?
-Kan du göra nåt? -Jag kan inte göra nånting.
-Kan du inte köra fortare? -Nej.
Kör på.
Nu har jag dig.
-Herregud. Familj med en bebis. -Jag vet. Flytta er.
Vi kommer att krocka. Gör nåt.
Skjut på. Nu!
Kör.
Vi klarar det inte. Upp på cykeln.
Och vad du än gör, släpp inte taget. Kör.
Håll i dig hårt.
Jag visste att du skulle döda mig.
Vi är inte döda än.
Vi kommer inte att klara det.
-Är du okej? -Ja.
Göm er. Jag avleder dem.
Vi måste gå. Kom igen.
Okej, köra på vänster sida med manuell växel.
Hallå! Vem är där?
Förlåt.
Hallå. Bra timing. Vi måste sticka.
-Kom. -Flytta på er.
Ta den vägen.
Flytta på er.
Ur vägen.
-Waleed. -Waleed.
Herregud.
VARNING: BRANDFARLIGT
Nej!
-Vi måste hjälpa honom. -Det är för sent.
Han är död.
Vi måste gå.
Vart ska vi? Det är en återvändsgränd.
-Är du okej? -Snyggt gjort.
Jag kommer att sakna dig.
Detsamma.
Jag är för gammal för att resa.
Ta de här pengarna. Du behöver dem.
Nej, gå nu! Hoppa på tåget.
Det går.
Finns det plats för oss?
Det här är sista tåget ikväll. Vi måste försöka.
BASERAD PÅ MARVEL COMICS
MARVEL STUDIOS PRESENTERAR
Översättning: Monika Andersson