Příběh tvé prababičky je legendární.
Až budeš připravená, musíme toho hodně probrat.
VIDĚLI JSTE
Tenkrát nebyl žádný Pákistán. Jen jedna velká země, Indie.
-Co se stalo se Saninou matkou? -Té noci zmizela.
A to je moje máma. Aspoň co si z ní pamatuju.
Každá pákistánská rodina má svůj příběh o rozdělení.
Nějak jsem se vzdálila od svého otce.
Pak se objevila hvězdná stezka a zavedla mě zas do jeho náručí.
-Do vlaku. -Posledního té noci.
Aisha si přála, abychom se vrátili domů. Teď musíš dokončit to, co začala.
Pokud Utajení použijí náramek, aby strhli Závoj,
jejich svět zaplaví ten náš.
Až z něj nic nezbude.
Dostaňte ji odsud!
Waleede!
O půlnoci, až bude celý svět spát,
Indie se probudí do jasu a svobody.
Těmito slovy v předvečer 15. srpna 1947
nově jmenovaný premiér Džaváharlál Néhrú
oznámil počátek nové Indie.
Po téměř 200 letech britského útlaku je Indie svobodná.
INDIE ZÍSKÁVÁ NEZÁVISLOST
Pro muslimy bylo vyčleněno dominium Pákistán,
Indie je sekulární stát s hindskou většinou.
Začala bezprecedentní hromadná migrace.
Miliony lidí překračují hranici.
Je to důsledek staleté britské strategie „rozděl a panuj“.
NEPOKOJE V INDII
Po celé zemi vypukly násilné nepokoje.
Lidé utíkají, aby si zachránili život.
Na nádraží přijíždějí zkrvavené vlaky a domovy jsou vypalovány.
Abychom pochopili, jak to začalo, musíme se vrátit do klíčového okamžiku
indického zápasu o nezávislost.
Do roku 1942.
BRITSKÁ INDIE - 1942
Stůj, nebo střelím!
Indičtí hinduisté, muslimové a sikhové
chtějí ukončit britskou nadvládu,
protože chceme svobodu mírovou cestou, bez násilností.
Nepovažujte však náš mírumilovný postoj za slabost.
Mahátma Gándhí řekl, že nadešel čas,
abychom něco udělali.
Pokud musíme bojovat, budeme bojovat,
i kdybychom za naši věc měli položit život.
Tato země je naše.
Tisíce let jsme za ni prolévali krev.
-Vezmeme si ji zpátky! -Svoboda!
-Nahlas! -Svoboda!
Tady jsou.
Rozejděte se!
Vypadněte!
Rozejděte se!
Pryč odsud!
Běž domů!
Pohyb!
Jděte domů!
Dotkni se mě, a zlomím ti nohu.
Tuhle?
To nevadí. Stejně ji moc nepoužívám.
Co chceš?
Nejprve bych si přál, abys nešlapala na mé ubohé růže.
Ale jak to vypadá, potřebuješ pomoc víc než ony.
-Můžu ti nějak pomoct? -Ne.
Ne, děkuji.
Jestli chceš, v mém domě se můžeš najíst a odpočinout si.
Teď vím, že jen předstíráš.
Žádný člověk neodolá vůni čerstvé parathy.
Máš nějaké jméno?
Nebo ti jen mám říkat „hladová“?
Řekneš mi, odkud jsi?
Aha.
Je jasné, že nejsi Britka.
A nejsi z této vesnice. Co tě ke mně přivádí?
Líbí se mi tvoje růže.
Ona mluví!
Jsi velmi laskavá. Kterou máš nejradši?
Když jsem tě tam viděl, připomnělas mi mou oblíbenou báseň.
„Když duše leží v trávě,
„Svět je příliš plný pro slova.
„Co hledáš, hledá tebe...“
Aisho.
Jmenuju se Aisha.
Aisha.
„Živá.“ Krásné jméno.
Hasan.
Vím, že ti záleží na té trouchnivé větvi,
ale napadlo mě, že by bylo pěkné
mít hůl, se kterou opravdu můžeš chodit.
Když si vzpomenu,
že při našem prvním setkání jsi hrozila, že mi zlomíš nohu...
Změnila jsem názor.
Děkuji.
Děkuji, žes mi tu udělal domov.
Dívá se na tebe, jako bys byla kouzelná.
Nemůžu jí to vyčítat.
Zemí se šíří náboženské nepokoje
a premiér vyzývá indické občany ke klidu.
Miluju tě.
Jak řekl: „Náš první úkol je ukončit
„vzájemné sváry a násilí,
„jež nás hyzdí a ponižují a ubližují věci naší svobody.“
Nejistota a strach však vedly ke krveprolévání...
Klid?
Může při tom krveprolévání mluvit o klidu?
Překonáme to.
Bude stačit mléko a zelenina?
Děkuji. Na trhu...
Nemusíte děkovat.
Ať si tu dobročinnost nechá.
Zbláznil ses?
Vždycky jsi říkal, že jsme jednotní,
a teď hraješ do rukou Britům.
Rohane,
to se lehko řekne.
Tebe to z domova nevyžene.
Já mám problémy.
Nikdo ode mě nekupuje květiny.
Mé ženě nikdo neprodá mléko.
Proč?
Hasane...
Protože jsem muslim?
Odpusť mu. Je rozčílený.
To nic. Všichni mají strach.
Přejde to.
Najmo.
Tak tady se schováváš.
Měla jsem vás všechny za mrtvé.
Už léta tě všude hledáme.
Ale teď, když jsem tě našla,
můžeme začít s naším plánem.
Nechceš se vrátit domů, Aisho?
Samozřejmě.
Samozřejmě, že ano.
Ale náramek jsem schovala.
Nemůžu ho vyzvednout hned.
Máš čas zítra do soumraku.
A pak se všichni vrátíme domů.
Nepokoje se šíří.
Všichni odcházejí, dokud ještě mohou.
Nic jiného neznám.
Tenhle dům pro nás postavil můj otec.
Co zanechám své dceři?
Muslimové tu nejsou v bezpečí.
Viděls, co se děje.
Po celé zemi vypalují domy.
Lidé umírají.
Zůstat tu se Sanou je moc nebezpečné.
Vzpomínky si můžeme vzít s sebou.
Dokud jsme spolu, můžeme si vybudovat domov kdekoli.
„Co hledáš, hledá tebe.“
To jsi mě naučil.
Já vím.
Nová dobrodružství mohou děsit.
Proto mi tohle opatruj.
Všude tě ochrání.
Aisho, poslouchej.
Aisho.
-Aisho, prosím, nestačím ti. -To je poslední vlak. Musíme si pospíšit.
Před čím vlastně utíkáme?
Kdo byla ta žena včera v noci?
Řekni mi pravdu.
Něco ti musím ukázat.
Říkals, že jsem kouzelná...
Proč mi to říkáš teď?
Věděl jsi, že před něčím utíkám.
Ale nikdy jsi nenaléhal.
Protože mě to nezajímalo.
Vybrala sis nás a na tom záleželo.
To pořád platí.
Ať se stane cokoli,
postarej se, aby Sana byla v tom vlaku.
Slib mi to, Hasane.
Nic se nestane.
Vlak na prvním nástupišti je připraven k odjezdu.
Sana není v bezpečí. Musíš ji vzít s sebou.
Cože?
-Musíš mi věřit, Hasane. -Aisho.
-Pro její dobro! Slíbils to. -Aisho!
-Běž! -Aisho!
Sana.
To nic.
Otočila ses k nám zády.
Ke své rodině, svým lidem. Kde je ten náramek, Aisho?
Najmo...
Neboj, ona přijde. Slíbila to.
Najdu ho, i kdyby mě to stálo život.
Nevyjde to!
Najmo, ne!
Vlak na prvním nástupišti je připraven k odjezdu.
Sano?
-Sano! -Mami!
Mami!
Sano!
Mami!
Sano!
Sano?
Sano!
Vlak je plný.
Jděte dál!
Sano!
Mami!
„Co hledáš...“
Sano!
„...hledá tebe.“
Jsi to ty.
Aisho.
Co se ti stalo?
Náramek fungoval. Sano...
Přivedl tě zpátky ke mně.
Nejsem Sana.
Nemají moc času. Dostaň Sanu do vlaku.
A opatruj ten náramek.
Máš vše, co potřebuješ.
Ne, musíš ji zachránit.
Máš zachránit babičku, jako v tom příběhu.
To nic.
Je v pořádku.
Protože jsi tady.
Mami? Tati!
Sano!
Neboj, jsem u tebe.
Dobře.
Najdeme tátu.
Neprojdeme.
Sano!
Sana!
Hvězdy neumím, ale umím kruhy.
Chceš si zahrát hru?
Musíš skákat.
Běž!
Sano!
Ano, běž za tátou!
Sana!
Aisho.
Sano.
Kde jsi byla?
To já.
Závoj.
Je otevřený.
Zvedni to, Kamalo!
Nezvedá to.
Mami, ještě není doma.
Jednou se ztratil Magnum. Nechala jsem ho očipovat.
Mami, Magnum je pes. Kamala je dívka. Rozumíš?
Věř mi, kdyby to bylo legální, udělám to.
Nedělej si starosti. Bude v pořádku.
-Má přece mobil? -Samozřejmě, že má.
Jestli je na vašem rodinném plánu,
můžeš se přihlásit na její účet
a nechat telefon vyhledat.
-Jako špionážní program pro rodiče? -Tak trochu.
Proč mi to říkáš až teď?
Najmo, můžeme se vrátit domů.
Všichni pryč. Běž!
Jděte pryč!
Ven!
V pořádku?
Nevyjde to. Všechno to zničí.
Prosím, pomozte mi to zavřít.
Dokážu to.
Máte Kamrana.
Nemám.
Opustila jsem ho.
Tak se pro něj vraťte.
Aisha jen chtěla být se svou rodinou a vy jste jí to vzala.
Neberte to taky Kamranovi.
Máš pravdu.
Je jen jedna cesta.
Můžu to zavřít.
Ne!
Kamrane...
Co to děláš?
-Mami, ahoj! -Božínku.
Máš něco s rukama?
-Není ti nic? -Nic mi není.
Nemůžu tomu uvěřit.
Kdo je to?
Salamalekum, tetičko. Babičko.
Takže ty jsi ta holka se světlem?
Jo.
Naše rodina je kouzelná.
Munee, už roky ti to říkám.
To je pro tebe.
Všechno to byla pravda.
Máma.
Táta.
Ta fotka a ta světla, jak se to stalo?
Nevím,
ale ráda bych si myslela,
že dva lidé se zamilovali a vytvořili něco...
Něco
mnohem většího, než by každý z nich mohl vytvořit sám.
-Půjdeme domů? -Ano.
Ještě něco musím udělat.
Hned se vrátím. Za chvíli.
Dobře.
Mám pocit, že v Pákistánu se lidi jen tak nevypaří.
Spíš zůstanou moc dlouho a pak si ještě řeknou o jídlo.
Musím říct ostatním, co se stalo.
Myslím, že bys měla být chvíli s rodinou.
Budeš v pořádku?
Jo, budu.
Byl by na tebe hrdý.
Mimochodem, děkuju.
Za všechno.
Kdybys něco potřebovala, stačí zavolat.
I když americká vláda
na mě možná vydala pár zatykačů, takže...
Nevím, jestli se po tomhle všem ještě můžu dostat do větších potíží.
Jen kdyby něco.
Pro tebe.
Co je to?
Ta je Kamalina. Je rozbitá.
Kamalo!
Pojď sem. Chci ti něco ukázat.
No ne! Kdo je to?
Kdo to je?
-Tvá matka v tvém věku. -Ne!
Byla docela rebelka.
V sedmnácti utekla za tou hvězdou...
Za Brucem Springfieldem.
Mami, nebalamuť mou dceru.
Byli to Bon Jovi.
Proč mi to nikdo nikdy neřekl?
Nikdy ses neptala.
Užili jsme si s tvým tátou hodně dobrodružství.
Ale něco ti řeknu.
Žádné nebylo tak vzrušující jako být tvou matkou.
V poslední době jsem tě držela zkrátka,
protože tě ještě nechci ztratit.
Já tě nedržela dost zkrátka, Munee.
Mami, to není pravda.
Neviděla jsem, cos mi potřebovala ukázat.
Víš? Mrzí mě to.
Třeba mi tahle cesta byla souzena.
Přivedla mi tě zpátky.
Briane?
Co tady děláš?
Nevím, kam jinam jít.
Argon.
Jeden z mých oblíbených prvků.
Jo.
Taky máš rád auta?
Jo, zvláštní, že jsme se nebavili dřív.
Jo.
Můžeme začít znovu? Tohle je fakt divný.
Ahoj, já jsem Kamran.
Bruno.
Ty jo, já jsem si opravdu myslel, že se jmenuješ Brian.
Ale ne, dlouho jsem si nevšiml...
-Promiň. -Ne.
Pro dnešek se tu nějak srovnáme
a zítra vymyslíme, co dál.
Ne, musím tu zůstat, aby mě máma našla.
Nechala tě samotného.
Proč myslíš, že se vrátí?
Neopustila by mě jako nějakého sirotka.
Ty to nechápeš.
Já už taky nemám rodiče.
-To je mi líto. -To nic.
Nenechám tě samotného na pospas Kontrole škod.
Zůstaneme tady a něco vymyslíme.
Nevím, jestli máš hlad, ale babička je pryč.
Nechala v ledničce lasagne.
Sledovali mě. Musíme pryč.
Taky máš schopnosti?
České titulky Vít Bezdíček