Historien til oldemoren din er legendarisk.
Når du er klar, har vi mye å snakke om.
TIDLIGERE PÅ
På den tiden fantes ikke Pakistan. Alt var bare ett stort land. India.
-Hva skjedde med Sanas mor? -Hun forsvant den natten.
Det er min ammi. Det jeg husker, iallfall.
Alle pakistanske familier har en delingshistorie.
Jeg ble skilt fra faren min.
Helt til et stjernespor dukket opp og førte meg rett i armene på ham.
-På toget. -Ja. Det siste den natten.
Aisha ville få oss alle hjem. Nå må du avslutte det hun begynte på.
Om De hemmelige bruker armbåndet til å rive ned sløret,
slipper de sin verden inn i vår.
Det er derfor det er viktig å beskytte armbåndet.
Få henne ut herfra.
Waleed.
Når klokken slår midnatt, når verden sover,
skal India våkne til lys og frihet.
Med disse ordene, kvelden 15. august 1947,
signaliserte den nyutnevnte statsministeren Jawaharlal Nehru
begynnelsen på et nytt India.
Etter nesten 200 år under britisk styre er India fritt.
INDIA BLIR SELVSTENDIG
Dominionen Pakistan har blitt avgrenset for muslimer,
mens India er en sekulær stat med hinduistisk flertall.
En unik massemigrasjon har begynt,
mens millioner av mennesker tar seg over grensene,
en konsekvens av en århundrelang britisk strategi for å splitte og herske.
OPPRØR RASER I INDIA
Opprør og voldsepisoder har brutt ut i hele landet.
Folk flykter for livet.
Blodige tog ankommer bestemmelsesstedet mens hjem blir brent ned i hele landet.
For å forstå hvordan alt dette begynte, må vi se på et avgjørende øyeblikk
i den indiske kampen for selvstendighet.
I 1942.
BRITISK-OKKUPERTE INDIA 1942
Stopp, ellers skyter jeg!
Om hinduene, muslimene og sikhene i India
vil få en slutt på britisk styre, er det bare fordi
vi ønsker frihet på fredelig vis, uten opprør.
Men ikke se på vår fredelige holdning som svakhet.
Mahatma Gandhi sa at tiden er inne
for å gjøre noe.
Om vi må kjempe, skal vi kjempe,
selv om det betyr at vi gir livet for saken.
Dette landet er vårt.
Vi har gitt blodet vårt i tusenvis av år.
-Vi skal ta det tilbake! -Frihet!
-Si det høyt! -Frihet!
Der er de.
Gå!
Kom dere vekk!
Spre dere!
Vekk herfra!
Dra hjem!
Gå videre!
Dra hjem igjen!
Rører du meg, knekker jeg beinet ditt.
Mener du denne?
Alt i orden. Jeg bruker den uansett ikke så mye.
Hva vil du?
For det første vil jeg at du skal slutte å trampe på de stakkars rosene mine,
men det ser ut som du trenger mer hjelp enn de gjør.
-Kan jeg hjelpe deg med noe? -Nei.
Nei takk.
Du kan få mat og et sted å hvile om du trenger å bruke hytten min.
Nå vet jeg at du bare spiller.
Det finnes ingen som kan motstå lukten av nystekt paratha.
Har du et navn?
Eller skal jeg kalle deg "sulten"?
Kanskje du kan si hvor du er fra, da?
Skjønner.
Det er tydelig at du ikke er britisk.
Og du er ikke fra landsbyen. Hva bringer deg til meg?
Jeg liker rosene dine.
Hun snakker.
Snilt av deg. Hvilken er favoritten din?
Da jeg så deg der ute, minnet det meg på favorittdiktet mitt.
"Sjelen legger seg ned i gresset
"Verden er for full til å snakke om
"Det du søker, søker deg..."
Aisha.
Jeg heter Aisha.
Aisha.
"Hun som lever". Et nydelig navn.
Hasan.
Jeg vet at du er ganske knyttet til den råtne greinen,
men jeg tenkte det kunne være fint å ha
en stokk som faktisk hjelper deg med å gå.
Tenke seg til
at da vi møttes, truet du med å knekke beinet mitt.
Jeg ombestemte meg.
Takk.
Takk for at du skapte et hjem for meg her.
Hun ser på deg som om du er magisk.
Kan ikke si at jeg klandrer henne.
Mens religiøs uro herjer i hele landet,
ber statsministeren Indias borgere om å bevare roen...
Jeg er glad i deg.
...ved å si: "Vårt første og viktigste mål må være å få en slutt
"på indre strid og vold,
"som vansirer og fornedrer oss og skader frihetssaken."
Men usikkerhet og frykt har blitt til et blodbad...
Fredelig?
Kan dette blodbadet kalles fredelig?
Vi kommer gjennom dette.
Holder det med melk og grønnsaker?
Takk. På markedet...
Du trenger ikke takke meg.
Be ham beholde veldedigheten sin.
Har du blitt gal?
Du har alltid sagt at vi er ett,
og nå lar du deg styre av britene.
Det er lett for deg å si.
Ingen presser deg ut av hjemmet ditt.
Det er jeg som står fast.
Ingen vil kjøpe blomster av meg.
Eller selge melk til kona mi.
Hvorfor ikke?
Hasan...
Fordi jeg er muslim?
Tilgi ham. Han er opprørt.
Slapp av. Alle er redde.
Dette går også over.
Najma.
Så det er her du har gjemt deg.
Jeg trodde dere var døde.
Vi lette overalt i mange år.
Men nå som jeg har funnet deg,
kan vi sette planen vår ut i livet.
Vil du ikke hjem, Aisha?
Så klart.
Så klart jeg vil.
Men jeg gjemte armbåndet for å beskytte det.
Det vil ta tid å få tak i det.
Du har til solnedgang i morgen.
Og så drar vi hjem. Sammen.
Opprøret sprer seg.
Alle prøver å dra nå mens de fortsatt kan.
Dette er alt jeg kjenner til.
Faren min bygget dette huset for oss.
Hva etterlater jeg datteren min?
Ingen muslimer er trygge her.
Du har sett hva som skjer.
De brenner ned hjem på hele landsbygda.
Folk dør.
Det er for risikabelt å bli med Sana.
Vi kan ta med oss minnene.
Så lenge vi er sammen, kan vi skape et hjem hvor som helst, Hasan.
"Det du søker, søker deg."
Du lærte meg det.
Jeg vet det, beta.
Nye eventyr kan være skumle.
Derfor må du passe på dette for meg.
Det beskytter deg hvor enn du går.
Aisha, hør her.
Aisha.
-Jeg klarer ikke å holde følge. -Det er siste tog. Vi må skynde oss.
Men hva rømmer vi egentlig fra?
Hvem er kvinnen du snakket med i går kveld?
Si sannheten.
Jeg har noe jeg må vise deg.
Du sier at jeg er magisk...
Men hvorfor sier du det nå?
Du visste at jeg rømte fra noe.
Men du presset meg aldri.
Fordi jeg ikke brydde meg.
Du valgte oss, og det var det som var viktig.
Og jeg velger fortsatt deg.
Uansett hva som skjer,
sørg for at Sana kommer seg på toget i kveld.
Lov meg det, Hasan.
Det kommer ikke til å skje noe.
Plattform én, toget er klart til avgang.
Sana er ikke trygg. Du må ta henne med deg.
Hæ?
-Du må stole på meg, Hasan. -Aisha.
-For hennes skyld! Du lovte! -Aisha!
-Bare gå! -Aisha!
Sana, Sana.
Det går bra.
Du vendte oss ryggen.
Familien din. Folket ditt. Hvor er armbåndet, Aisha?
Najma...
Det ordner seg. Hun kommer. Hun sa at hun skulle komme.
Jeg skal finne det om det så er det siste jeg gjør.
Det kommer ikke til å gå.
Najma, nei!
Plattform én, toget er klart til avgang.
Sana?
-Sana! -Ammi?
-Sana? -Ammi?
Ammi!
Sana!
Ammi!
Sana?
Sana!
Alle kupeene er fulle.
Fortsett!
Sana!
Ammi!
"Det du søker..."
Sana!
"...søker deg."
Det er deg.
Aisha.
Hva skjedde med deg?
Armbåndet virket. Sana...
Det brakte deg tilbake til meg.
Jeg er ikke Sana.
De har ikke så mye tid. Få Sana på toget.
Og beskytt armbåndet.
Du har alt du trenger.
Nei. Du må redde henne.
Du skal redde nani, som i historien.
Det går bra.
Det går bra med henne.
Fordi du er her.
Ammi? Abbu! Ammi!
Sana!
Det går bra. Jeg er her.
Greit.
La oss finne nana abbu.
Vi kommer ikke gjennom.
Sana!
Sana?
Jeg kan ikke lage stjerner, men jeg kan lage sirkler.
Vil du leke en lek?
Du må hoppe.
Klar, og gå!
Sana!
Ja, gå til nana abbu!
Sana!
Sana?
Aisha.
Sana.
Hvor var du?
Det var meg.
Sløret.
Det er åpent.
Svar, Kamala. Ta telefonen.
Hun tar ikke telefonen.
Ammi, hun er fortsatt ikke hjemme.
Magnum ble borte en gang. Jeg fikk ham mikrochippet.
Ammi, Magnum er en hund. Kamala er en jente.
Tro meg, jeg hadde gjort det om det var lovlig.
Men ikke bekymre deg sånn. Det går bra med henne.
-Hun har jo mobil. -Så klart hun har mobil, beta.
Om Kamalas mobil er med i familieabonnementet,
kan du logge deg inn på kontoen
og bruke "finn telefonen min" for å se hvor hun er.
-Som spionprogramvare for foreldre? -På en måte.
Hvorfor hører jeg ikke om det før nå?
Najma, vi kan dra hjem.
Få alle vekk herfra. Gå!
Kom dere ut!
Går det bra?
Det går ikke. Det kommer til å ødelegge alt.
Hjelp meg med å stenge det.
Jeg klarer det.
Du har Kamran.
Nei.
Jeg dro fra ham.
Så gå tilbake og hent ham.
Aisha ville bare være med familien sin, og du tok det fra henne.
Ikke ta fra Kamran det også.
Du har rett.
Det finnes bare én løsning.
Jeg kan lukke det.
Nei!
Kamran...
Hva er det du gjør?
-Ammi! Hei! -Jøss.
Har du skadet hendene?
-Går det bra? -Ja.
Jeg kan ikke tro det som skjer. Er du...
Hvem er det?
Salamalekum. Nani.
Så du er Light Girl?
Ja.
Familien vår er magisk.
Munee, jeg har sagt det så mange ganger opp gjennom årene.
Dette er til deg.
Alt var sant, nani.
Ammi.
Abbu.
Dette bildet og de lysene, hvordan skjedde det?
Jeg vet ikke,
men jeg liker å tro
at to mennesker forelsket seg og skapte noe...
Noe...
...som er mye større enn noen av dem kunne ha skapt alene.
-Skal vi dra hjem nå? -Ja.
Jeg har faktisk én ting til jeg må gjøre,
men jeg kommer straks tilbake.
Greit.
Jeg er ganske sikker på at en pakistansk avskjed er stikk motsatt en irsk en.
Bli for lenge og så spør du om du kan ta med mat hjem.
Jeg må si til de andre hva som skjedde.
Jeg tenkte du trengte litt tid med familien din.
Går det bra med deg?
Ja. Det ordner seg.
Han hadde vært stolt av deg.
Takk, forresten.
For alt.
Om du noen gang trenger noe, er jeg bare en telefon unna.
Men de amerikanske myndighetene
har kanskje eller kanskje ikke flere arrestordrer på meg, så...
Jeg vet ikke hvor mye mer trøbbel jeg kan havne i etter alt dette.
Bare i tilfelle.
Til deg.
Hva er dette?
Det er Kamalas. Det slet.
Kamala!
Kom hit, beta. Jeg har noe å vise deg.
Herregud. Hvem er det?
"Hvem er det?"
-Det er moren din på din alder. -Nei!
Hun var litt av en rebell.
Hun stakk av da hun var 17 for å følge den stjernen...
Bruce Springfield.
Ikke fôr datteren min med alle disse løgnene.
Det var Bon Jovi.
Hvorfor har jeg aldri hørt dette før?
Fordi du aldri har spurt.
Faren din og jeg hadde mange eventyr, Kamala.
Men dette kan jeg si deg.
Ingen av dem var like spennende som å være moren din.
Og i det siste har jeg holdt deg fast
fordi jeg ikke er klar til å gi slipp.
Jeg holdt ikke godt nok fast, Munee.
Nei, mamma, det er ikke sant.
Jeg så ikke det jeg måtte se.
Jeg er lei meg.
Kanskje dette var reisen jeg skulle ha.
En som brakte meg tilbake til deg.
Brian?
Hva gjør du her?
Jeg vet ikke hvor ellers jeg skal gå.
Argon.
Et av favorittelementene mine.
Ja.
Så du liker biler også?
Ja, rart at vi aldri har hengt sammen før.
Ja.
Kan vi begynne på nytt? Dette er veldig rart.
Hyggelig å møte deg. Jeg heter Kamran.
Bruno.
Herregud. Jeg trodde faktisk at du het Brian hele tiden.
Nei, jeg la ikke merke til de første fire gangene at...
-Unnskyld. -Nei.
Det burde gå bra å være her i natt, og...
...finne ut hvor vi skal dra i morgen.
Nei. Jeg må bli her så moren min kan finne meg.
Hun overlot deg til deg selv.
Hvorfor tror du at hun kommer tilbake?
Hun ville ikke etterlatt meg som en annen foreldreløs.
Du skjønner ikke.
Foreldrene mine er heller ikke her lenger.
-Kondolerer. -Det går bra.
Jeg lar deg ikke håndtere Skadekontroll alene.
Vi blir bare her. Vi finner ut av det.
Jeg vet ikke om du er sulten, men nonna er utenbys.
Hun satte igjen lasagne.
De fulgte etter meg. Vi må gå.
Har du også krefter?
Norske tekster: Heidi Rabbevåg