Povestea străbunicii tale e cunoscută.
Când ești gata, avem de discutat.
DIN EPISOADELE ANTERIOARE
Pe atunci nu exista Pakistan. Era o singură țară mare, India.
- Ce s-a întâmplat cu mama Sanei? - A dispărut în noaptea aia.
Ea e ammi a mea, Aisha. E tot ce-mi mai amintesc despre ea.
Fiecare familie pakistaneză are o astfel de poveste.
Cumva m-am pierdut de tatăl meu.
Până când o dâră de stele m-a condus înapoi în brațele lui.
- În tren. - Da. Ultimul din noaptea aia.
Dorința Aishei a fost să ne-aducă acasă. Acum trebuie să termini ce a început ea.
Dacă folosesc brățara ca să distrugă Vălul,
își vor dezlănțui lumea peste noi, până când nu va mai rămâne nimic.
De aia e atât de important să protejăm brățara.
Scoateți-o de aici!
Waleed.
Când ceasul va bate ora 12, iar omenirea va dormi,
India va renaște întru lumină și libertate.
Cu aceste cuvinte, în ajunul lui 15 august 1947,
noul prim-ministru ales, Jawaharlal Nehru,
a marcat un nou început pentru India.
După aproape două sute de ani de asuprire britanică, India e liberă.
INDIA CÂȘTIGĂ INDEPENDENȚA
Dominionul Pakistanului a fost delimitat pentru musulmani,
iar India e un stat secular cu o majoritate hindusă.
Începe o migrație în masă fără precedent,
milioane de oameni traversează granițele.
E consecința vechii strategii britanice de a divide și a controla.
Întreaga țară e zguduită de revolte și de răbufniri violente.
Localnicii încearcă disperați să scape.
Trenuri însângerate ajung la destinații, căminele sunt cuprinse de flăcări.
Pentru a înțelege acest fenomen, ne vom întoarce într-un moment de răscruce
în lupta Indiei pentru independență.
În 1942.
INDIA SUB OCUPAȚIE BRITANICĂ 1942
Oprește-te sau trag!
Dacă musulmanii hinduși și sikhișii din India
vor să oprească domnia engleză, asta e doar pentru că noi
cerem libertate într-un mod pașnic, fără violență.
Totuși, nu confundați atitudinea pașnică cu un act de lașitate.
Mahatma Gandhi spune că a venit vremea
să facem ceva.
Dacă trebuie să luptăm, vom lupta,
chiar dacă vom plăti cu prețul vieții noastre.
Pământul ăsta e al nostru.
Ne vărsăm sângele de mii de ani.
- Îl vom lua înapoi! - Libertate!
- Mai tare! - Libertate!
Aici sunt, domnule!
Plecați, acum!
Plecați!
Spargeți rândurile!
Plecați de aici!
Plecați acasă!
Haideți!
Înapoi în case!
Atinge-mă și-ți rup piciorul.
Ce? Adică ăsta?
Nu-i nimic. Oricum nu le folosesc prea mult.
Ce vrei?
Pentru început, aș vrea să nu-mi mai calci în picioare florile,
dar, după cum văd, cred că ai nevoie de ajutor mai mult decât ele.
- Te pot ajuta cu ceva? - Nu.
Nu, mulțumesc.
Am mâncare și un loc unde te poți odihni, dacă ai nevoie.
Bun, știu că doar te dai în spectacol.
Nimeni nu poate rezista mirosului de paratha proaspătă.
Deci, ai și un nume?
Sau să-ți spun fomista?
Poate poți să-mi spui de unde vii?
Înțeleg.
Clar nu ești englezoaică.
Și nu ești nici de pe aici. Deci, ce te-aduce la ușa mea?
Îmi plac trandafirii tăi.
Vorbește!
Ești drăguță. Care-i preferatul tău?
Când te-am văzut printre ei, mi-am adus aminte de-o poezie dragă mie.
„Când sufletul tău șade în iarbă,
„Lumea-i prea apăsătoare să mai poți vorbi.
„Ceea ce cauți, te caută pe tine...”
Aisha.
Mă cheamă Aisha.
Aisha.
„Cea care trăiește”. Ce nume frumos!
Hasan.
Știu că te-ai atașat destul de mult de putregaiul ăla de lemn,
dar m-am gândit că ar fi frumos
să ai un baston adevărat cu care să poți merge.
Și când te gândești
că prima dată ai vrut să-mi rupi piciorul.
Ei bine, m-am răzgândit.
Mulțumesc.
Mulțumesc că mi-ai oferit un adăpost aici.
Se uită la tine de parcă ai fi magică.
Nu pot spune că nu-i adevărat.
Tensiunile din motive religioase iau amploare,
iar prim-ministrul Indiei roagă cetățenii să rămână calmi...
Te iubesc.
...spunând: „Obiectivul nostru principal este să punem capăt
„conflictelor interne și violenței,
„care ne distrug și ne înjosesc și prejudiciază lupta pentru libertate.”
Dar nesiguranța și frica lasă loc brutalității...
Pașnic?
Vărsarea asta de sânge poate fi numită pașnică?
O să trecem peste asta.
Vă ajung legumele și laptele?
Mulțumesc. La piață o să...
Nu-i nevoie să-mi mulțumiți.
Roagă-l să-și păstreze pomana.
Ai înnebunit?
Mereu ai spus că suntem uniți,
iar acum joci fix după cum dictează englezii.
Ți-e ușor să vorbești.
Nimeni nu te dă afară din casă.
Eu sunt cel care este blocat.
Nimeni nu vrea să cumpere flori de la mine.
Și nimeni nu vrea să-i vândă lapte soției mele.
De ce?
Hasan...
Pentru că sunt musulman?
Iartă-l. E supărat.
Înțeleg. Tuturor ne e frică.
O să treacă și asta.
Najma.
Deci, aici te-ai ascuns.
Credeam că ați murit cu toții.
Ani de zile v-am căutat peste tot.
Dar acum, că te-am găsit,
putem să ne punem planul în acțiune.
Nu vrei să mergi acasă, Aisha?
Normal.
Normal, vreau.
Dar am ascuns brățara pentru siguranță.
Ne va lua ceva s-o recuperăm.
Ai timp până mâine la apus.
Iar apoi, vom merge acasă. Împreună.
Se intensifică luptele.
Toți încearcă să plece cât încă mai pot.
Asta-i tot ce am avut vreodată.
Tata a construit casa asta pentru noi.
Ce o să-i las eu fetei mele?
Nimeni nu-i în siguranță aici.
Ai văzut ce se întâmplă.
Dau foc la casele din toată țara.
Oamenii mor.
E prea riscant să rămânem cu Sana.
Putem lua amintirile cu noi.
Atât timp cât suntem împreună, ne putem clădi o casă oriunde, Hasan.
„Ceea ce cauți te caută pe tine.”
Tu m-ai învățat asta.
Știu, beta.
Noile începuturi par înspăimântătoare.
De asta vreau să ai grijă de asta pentru mine.
Te va proteja oriunde ai merge, bine?
Aisha, ascultă.
Aisha.
- Aisha, te rog. Nu pot ține pasul. - E ultimul tren. Trebuie să ne grăbim.
Dar noi de ce fugim mai exact?
Cine era femeia cu care ai vorbit aseară?
Spune-mi adevărul.
Trebuie să-ți arăt ceva.
Mereu ai spus că sunt magică...
Dar de ce îmi spui abia acum?
Știai că fug de ceva.
Dar n-ai insistat niciodată.
Pentru că nu mi-a păsat.
Tu ne-ai ales, asta-i tot ce-a contat.
Și încă te-aleg pe tine.
Orice s-ar întâmpla,
ai grijă ca Sana să urce în tren diseară.
Promite-mi, Hasan.
Nu se va întâmpla nimic.
Trenul e gata de plecare de la linia unu.
Sana nu-i în siguranță! Trebuie să o iei cu tine.
Ce?
- Ai încredere-n mine, Hasan. - Aisha.
- De dragul ei! Ai promis! - Aisha!
- Du-te! - Aisha!
Sana.
E în regulă.
Ne-ai întors spatele.
Familiei tale. Poporului tău. Unde-i brățara, Aisha?
Najma...
Stai liniștită. O să vină. A spus că o să vină.
O să o găsesc, chiar dacă va trebui să mor.
Nu va funcționa.
Najma, nu!
Trenul e gata de plecare de la linia unu.
Sana?
- Sana! - Ammi?
Ammi!
Sana!
Ammi!
Sana?
Sana!
Toate vagoanele sunt pline.
Nu vă opriți!
Sana!
Ammi!
„Ceea ce cauți...”
Sana!
„...te caută pe tine.”
Tu ești.
Aisha.
Ce ți s-a întâmplat?
Brățara a funcționat. Sana...
Mi te-a adus înapoi.
Nu sunt Sana.
Nu mai e timp. Du-o pe Sana la tren.
Protejează brățara.
Ai tot ce îți trebuie.
Nu, trebuie s-o salvezi.
Tu trebuia s-o salvezi pe Nani, ca în poveste.
Nu-i nimic.
Va fi bine.
Pentru că ești aici.
Ammi? Abbu! Ammi!
Sana!
E ok. Sunt aici. Gata.
Ok.
Hai să-l găsim pe Nana Abbu.
Nu putem trece.
Sana!
Sana?
Nu pot să fac stele, Nani, dar pot face cercuri.
Vrei să jucăm un joc? Da?
Vreau să sari în sus, bine?
Fiți gata, start!
Sana!
Da, du-te la Nana Abbu!
Sana!
Sana?
Aisha.
Sana.
Pe unde ai fost?
Eu am fost.
Vălul!
E deschis!
Răspunde, Kamala, răspunde la telefon!
Nu răspunde la telefon.
Ammi, încă n-a ajuns.
Știi, l-am pierdut pe Magnum o dată, dar i-am pus un cip.
Bine, Ammi, Magnum e câine. Kamala e copil. Bine?
Crede-mă, dacă era legal, aș fi făcut-o.
Nu-ți bate capul prea tare. O să fie bine.
- Adică, are telefon, nu? - Da, normal, beta, are telefon.
Dacă o ai pe Kamala pe abonamentul de familie,
poți să te loghezi în contul tău
și să apeși pe „Găsește telefonul”.
- E un fel de spionaj pentru părinți? - Ceva de genul.
Atunci, de ce aud despre asta abia acum?
Najma, putem merge acasă.
Scoate-i pe toți de aici! Du-te!
Plecați!
Adăpostiți-vă!
Ești bine?
N-o să meargă, o să distrugă totul.
Te rog, ajută-mă să-l închid.
O să reușesc!
Îl ai pe Kamran.
Nu mai e.
L-am lăsat în urmă.
Atunci du-te și adu-l înapoi.
Tot ce și-a dorit Aisha a fost să fie cu familia ei, iar tu i-ai răpit dorința.
Te rog, nu face la fel cu Kamran.
Ai dreptate.
Este doar o cale.
Pot să-l închid.
Nu!
Kamran...
Kamala, ce faci?
- Ammi! Bună! - Vai de mine!
Te-ai rănit la mâini?
- Ești bine? - Sunt bine.
Nu-mi vine să cred ce se întâmplă.
Cine-i ăla?
Salamalekum, mătușă. Nani.
Deci, tu ești fata aia cu lumina?
Da.
Familia noastră e magică.
Munee, ți-am spus de atâtea ori de-a lungul anilor.
E pentru tine.
Totul e adevărat, Nani.
Ammi.
Abbu.
Fotografia asta și luminile alea, cum ai făcut asta?
Nu știu,
dar aș vrea să cred
că doi oameni s-au îndrăgostit și au creat ceva...
Ceva
mult mai mare decât dacă ar fi făcut-o singuri.
- Nu vrei să mergem acasă? - Ba da.
De fapt, mai am încă ceva de făcut,
dar vin repede. Foarte repede.
Bine.
Sunt sigură că un rămas-bun pakistanez e opusul unuia irlandez.
Uiți să mai pleci și mai vrei și mâncare la pachet.
O să le spun celorlalți ce s-a întâmplat.
M-am gândit că ai vrea să stai cu ai tăi.
Sigur o să fii bine?
Da, voi fi bine.
Ar fi foarte mândru de tine.
Apropo, mulțumesc.
Pentru tot.
Dacă ai vreodată nevoie de ceva, poți să mă suni.
Deși guvernul Statelor Unite
s-ar putea să aibă niște mandate de arestare pentru mine...
Păi, nu știu în câte belele pot să mă mai bag după asta.
În orice caz.
Pentru tine.
Ce-i asta?
E-al Kamalei. S-a rupt.
Kamala!
Vino aici, beta. Vreau să-ți arăt ceva.
Vai de mine. Cine-i aia?
„Cine-i aia?”
- E mama ta la vârsta ta. - Nu!
Era destul de rebelă, să știi.
Când avea 17 ani, a fugit de acasă după tipul ăla,
Bruce Springfield.
Te rog, nu-i băga fetei mele prostiile astea în cap, bine?
Era Bon Jovi.
Eu de ce n-am auzit povestea asta?
Pentru că nu m-ai întrebat.
Tatăl tău și cu mine ne-am distrat foarte mult, Kamala.
Dar să-ți spun ceva.
Nu este bucurie mai mare decât cea de a-ți fi mamă.
Și dacă am fost mai posesivă cu tine în ultima perioadă,
e din cauză că eu nu-s pregătită să te las să zbori.
Nu te-am ținut destul lângă mine, Munee.
Nu, mami, nu-i adevărat.
Nu am văzut ce ai vrut tu să văd.
Îmi pare rău.
Poate că asta e călătoria pe care trebuia să o fac.
Una care să mă aducă înapoi la tine.
Brian?
Ce cauți aici?
N-am știut unde altundeva să merg.
Argon.
Elementul meu preferat.
Da.
Deci, și ție-ți plac mașinile?
Mă mir cum de n-am mai ieșit împreună.
Da.
Putem să-i dăm un restart? E o atmosferă dubioasă.
Îmi pare bine. Sunt Kamran.
Bruno.
Vai de mine, eu chiar am crezut că pe tine te cheamă Brian.
N-am observat din primele patru dăți când mi-ai zis...
- Scuze. - Nu.
În fine, ar trebui să fii bine aici, în seara asta, și apoi,
vedem unde mergem mâine.
Nu. Trebuie să stau aici ca mama să mă găsească.
Te-a lăsat în urmă să te descurci.
Tu crezi că se mai întoarce?
Nu m-ar lăsa așa, de parcă aș fi vreun orfan.
Tu nu înțelegi.
Nici părinții mei nu mai sunt.
- Îmi pare rău. - Nu-i nimic.
Nu o să te las să te descurci singur cu Controlul Daunelor.
O să stăm aici, găsim noi o soluție.
Nu știu dacă ți-e foame, dar nonna mea e plecată.
Are niște lasagna în frigider.
M-au urmărit, trebuie să plecăm.
Și tu ai puteri?
Subtitrarea: Dragos Ionita