- Första gången? - Ja.
- Jag känner igen dig. - Jag har varit med en del.
Spännande, va?
- Är du Cheryl? Hur är det? - Bara bra, tack.
- Dags att föda? - Jag tror det.
- Bryce? - Ja, Bryce Dallas.
- Välkommen till världen, Bryce. - Bryce. Hej på dig, Bryce.
Pappa?
- Häftigt, va? - Verkligen.
- Fotar du? - Ja, varför inte?
- Är du stolt, pappa? - Det är jag jämt.
Det är belöningen man får som pappa.
- Okej. "Dads." - "Dads".
- Du är ju en av dem. - Ja.
Jättebra. Coolt.
Jag ska fråga dig lite om det.
CONAN O'BRIEN TVÅ BARN
Avsluta meningen: Att vara pappa är...
Vem vet...
Om jag är expert så är projektet illa ute.
Jag hoppas ni har bättre folk på lut.
Jag minns att jag har barn. Fyra stycken.
JIMMY KIMMEL FYRA BARN
En 27-årig dotter som heter... Aj, taskig början.
- Så det här är din förkylda röst. - Jag låter mer manlig.
- Just det. - En hårdingröst.
JIMMY FALLON TVÅ BARN
NEIL PATRICK HARRIS TVÅ BARN
- Hej. Tack för inbjudan. - Det är klart.
- Häftigt. - Jättespännande.
Ta ett steg bakåt.
KENAN THOMPSON TVÅ BARN
Jag står inte där jag ska.
HASAN MINHAJ ETT BARN
Hur många pappor intervjuar ni?
Min barndom...
Född och uppvuxen i Philadelphia.
WILL SMITH TRE BARN
Hängde mest i lekparken.
PATTON OSWALT ETT BARN
Efter Will Smith? Å nej!
Herregud! Jag vill inte veta nåt om det!
- Bara stå i en naturlig ställning. - Så här?
Det är så här jag vilar.
KEN JEONG TVÅ BARN
En far är...
JUDD APATOW TVÅ BARN
Är det konstigt om jag inte kan svara?
Den nutida papparollen,
vad pappor är för ena idag...
- Den rollen är väldigt vag. - Absolut.
Samhällsattityden är att pappor är bakgrundsfigurer.
Ju förr det förändras desto bättre.
Oj! Det ligger en liten flicka där inne.
Min bror, som är yngst av fyra syskon, ska precis få sitt första barn.
Å gud!
Varför ville du göra det här?
Jag vill veta mer om vad som krävs av en pappa
och lovsjunga alla härliga pappor.
Att vara pappa idag är en ganska odefinierad grej.
Det finns inga regler.
Allt möjligt. En hel mängd grejer.
Gud, det är magiskt och läskigt.
Vi behöver prata om det så att fler gör det och gör det bättre.
Herregud!
Dags att sova...
Så i enkla ordalag, vad är en far?
En hjälte?
Det är för att jag ser upp till min pappa.
Om jag sköter mina kort rätt så blir jag deras hjälte.
Vad är orden?
Var är mina skor?
Äsch!
Vakna' nyss, vilken härlig dag
Skor, skor, var är ni?
Papparollen har förändrats rejält.
Förr var vi familjens försörjare. Vi fanns bara på helgerna och vi tuktade barnen.
Kan du duka av, Anaya?
- Ta en mugg. - Mugg?
Just det.
Nu är vi inblandade i precis allt.
Man är en idiot om man inte är det.
Plocka nu bort Både lång och kort
Lägg undan allt För det är ballt
Att vara pappa har gjort mig till den jag är.
Bort med allting ifrån bordet
- Pappa. - Tack.
Du måste vara snabbare.
Heja, heja, heja!
Plocka nu bort, Både lång och kort
Lägg undan allt För det är ballt
Titta, där är mer disk.
Bra jobbat.
Mina barn har lärt mig att vara genuin, och att vara uppriktig mot mig själv.
Vad äter vi till lunch?
Att vara pappa har gett mig en ny identitet.
Jag brukade jobba här. Jag vek skjortor,
fixade skyltningen och hjälpte försäljarna.
Sen blev jag själv försäljare. Det var tufft.
Min fru hatade att jag inte gillade mitt jobb.
Jag vet inte varför jag sa det...
...men det gjorde jag: "Du kanske ska vara hemma med ungarna."
Jag gömmer mig i köket för ungarna får inte var här.
Står han där?
Jag underskattade situationen.
Katastrof.
Bajssprutan.
Bajs på ryggen. Bajs i håret.
Bajs här, bajs där. Man blir så trött på bajslukten.
- Skojar du? Var är talken? - Jag vet inte.
Det luktar...
Det luktar kiss.
Det blir jättebra!
- Bajsa nu! - Nä!
- Jo! - Näe!
- Jag trodde det skulle vara lätt. - Torka mig i rumpan.
Torka mig i rumpan.
Jag var värdelös!
Jag försöker att ha...
Jag ville vara en bra pappa.
...tålamod.
Men jag visste inte hur.
Jag visste inget om mammor eller pappor som var hemma med barn.
Jag kände mig som en skojare.
Jag minns att jag satt och grät i badrummet.
Man hör barnen banka på dörren: "Pappa!"
Jag kände att jag inte skulle klara av det om jag inte fick lite uppmuntran.
En del av er är nya här. Jag heter Beleaf och är pappa.
Jag började med att prata in i kameran.
Men sen började jag vända den mot ungarna.
Här är mina chokladungar.
- Säg hej. - Hej.
Säg hej.
Jag vill visa hur jag har det som pappa.
Skojar du med mig?
Det var dumt av mig att lämna dem framme, men du skulle inte ha rört dem.
- Det vet du. - Ja.
Sånt här kan man inte ens hitta på.
Jag ställer kassarna där. Riah går dit. Jag tittar till Theo på pottan.
- Hej! - Och Uriah gör det här.
Det fanns mycket att välja på. Han tog äggen.
- Inte bra. Bara dumt. - Bara dumt?
Bara dumt.
Jättedumt.
Nu får jag bada dig.
- Tycker nån synd om mig? - Nej.
Sa du nej?
Jag började dela med mig.
Det var många som kände likadant.
Det kändes bra, så jag fortsatte filma.
Jag var inte heltänd på att han visade upp hela familjen.
- Hur länge har Theo haft förstoppning? - Tre dagar.
Kom hit.
- Filmar du mig? - Ja.
Kom. Runt hörnet.
Inte slå!
- Fick du med allt? - Jadå!
Inte i ansiktet! Sluta!
Sluta larva dig!
Han ville att folk skulle få se på riktigt
hur det är att vara hemma med barn.
BARNTÅRAR
Du har lyssnat på "Beleaf in Fatherhood".
Vloggarfarsans livsstil, jag vet inte om det har gjorts tidigare,
men jag stortrivs.
Godmorgon! Är det nån som vill fråga...
- Jag! - ...chokladungarna nåt?
De ska fråga dig.
"Är du hemmapappa?" Ja, formellt arbetar jag hemma.
Jag insåg hur viktigt det är att vara öppen.
Då ska vi se...
Vi hemmapappor borde inte ha några hemligheter.
Älskar ditt hår.
- Hur älskar du det? - Jag älskar det som det är.
Jag älskar din bruna hud.
Vi behöver fler pappor som öppnar sig.
Som öppnar fönstren och visar oss sina fadershjärtan.
A... na... ya.
Ya. Vilka bokstäver är det? Ya.
Ju...?
Nej, inte "ju". Det låter lite som "ju".
Det låter som...
I början var jag en usel hemmapappa. Men jag blev bättre.
- Bacon! - Heja mig!
Bacon. Okej, sätt fart.
Vi sätter fart! Visst, skynda på.
Jag är mannen i deras liv och måste vara enastående.
Det är varmt. Blås på det.
Jättebra.
Att gå från att vara gift med nån som inte vill prata om sitt jobb
till nån som lever sitt jobb, det är liksom: "Vad fan hände?"
Vilken förändring. Jag försöker att inte gråta.
Stoppa inte in hela med en gång. Ta små tuggor.
Nu förstår jag hemmamammor som säger: "Fråga inte vad jag gjort idag."
Du har ingen aning om vad jag har gjort. Det är tufft.
- Pappa. - Ja.
- Cheerios. - Vill du ha också ha Cheerios?
- Ska vi be aftonbön nu? - Nej!
Barn struntar i vem som är president. De vill att du bryr dig om dem.
Du är viktigast i deras värld. Du är pappa.
- Godnatt, raring. - Godnatt.
- Godnatt, pojkar. - Godnatt.
- Nu stänger jag dörren.
- Hej då. - Pappa.
Hej då.
- Pappa! - Nej.
- Pappa! - Hej då.
Det sägs att man är den bästa möjliga föräldern innan man får barn.
För att allt är teoretiskt då?
Allt är bara teori. "När jag blir förälder..."
Vad menar du?
- Vi är med barn. - Å herregud!
Jag minns hur jag reagerade när min fru sa att hon var gravid.
Jag minns att jag tänkte: "Det funkade."
Lite grann som när man odlar tomater: "Kolla! Jag har fått tomater!"
Vi har en bulle i ugnen. Ta ut den.
Graviditetstest.
- Tackar. - Titta lite närmare på dem.
- Vadå? - På testen.
David och jag ville båda bilda familj och vi funderade på att adoptera.
Men vi ville kolla hur det här med surrogat fungerar.
Vi försökte på traditionell väg först, men jag lyckades inte göra honom gravid.
- Är det ditt? - Ja.
- Skojar du? - Nej.
- Förstår du "en bulle i ugnen"? - Vad är det?
Förstår du vad det betyder nu?
Å, kom hit! Älskling!
Sötnos.
Plötsligen är det viktigare än precis allt annat
men man har ingen som helst chans att förbereda sig.
Och... det är verkligen... läskigt.
Jag flyttar ut!
Å nej!
Vad fan...
Snälla - säg att du fått det från en skämtbutik.
- Vad för nåt? - Har du hittat det i en skämtbutik?
- Från en skämtbutik? - Nej.
Men gud, mitt bröst. Herregud, mitt bröst
Älskling, vi är för gamla! Vi orkar inte med det.
Jag pallar inte.
Från och med nu är det jag som sover i långkalsonger.
- Vad ska vi göra? - Vadå?
Samma som vi gjort med de andra tre.
Men allvarligt... Å gud, blöjor!
Just det...
- Det fixar sig. - Det fixar sig.
- Fixar du det? - Vi fixar det.
Okej?
Vad har du för råd att ge till nån som ska bli pappa?
Jag skulle bara säga: "Det här kommer att förändra ditt liv
och bli det viktigaste som nånsin händer i ditt liv. Det är allt jag har att säga."
Och sen en rökbomb i marken så att jag kan försvinna.
Men jag är en usel trollkarl, så röken skingras och man ser mig fly.
All dramatik går förlorad.
Då ska vi se.
"Behöver inte monteras." Nehej.
Jag har alltid sett mig själv som nån som vill ha barn.
"Låt sitta kvar."
Jag måste läsa manualen.
Men...
...ärligt talat är jag nervös. Jag vill ju att allt ska gå bra.
Den här kan tippa.
Det är problematiskt.
Snabbfråga: Är det här normalt?
Nej.
Inte så.
- Tvärtom. - Den böjda delen på golvet.
Det är dags om en månad, och jag kommer att vara nervös tills ungen har kommit ut,
och babyn och Ashley mår bra.
Då slutar jag vara så nervös.
Då kommer jag att vara skraj för att ha sönder ungen.
Då så.
Vad är fel?
Jag hade just skaffat en bild-i-bild-tv. Kommer du ihåg dem?
Med en minibild på en annan kanal. Manualen var på tusen sidor.
Så jag sitter där med min tusensidiga manual
när jag hör Jada säga: "Jävlar!"
Jag frågar: "Vad är det?
"Vattnet har gått," säger hon. Och jag liksom...
"Är du säker?"
När bebisar föds blir jag nervös.
"Pappa, håll i benet", och jag: "Nu händer det. Inget skynke.
Men jag ska inte titta. Nehej, okej. Jag håller i benet."
"Bra jobbat."
Missförstå mig inte. Hon är Batman och du är inte ens Robin.
Du är bara ett däck på Batmobilen.
Mellan värkarna, för att distrahera mig,
skickade hon iväg mig på olika galna ärenden.
"Hämta två äpplen sammanbundna med en sladd."
"Javisst!"
Gick ni på några kurser?
Javisst, vi gick en kurs på sju lektioner
för förstagångsföräldrar.
De visade filmer och allt möjligt annat.
Och om jag ska berätta hela sanningen,
så visade min mamma min förlossningsfilm så jag var redan skadad.
Berätta lite om våra förlossningsfilmer,
om den traditionen i vår familj.
Visst, det är en trevlig idé.
"Vi vill visa hur vi var när vi väntade dig."
Jättegulligt. De gör intervjuer...
- Jag har gått upp 2 kilo. - Du är 15 cm lång.
Mamma visar sin gravida mage.
Katten är med. Mamma och pappa pratar om det.
Sen tyckte de det var bra
att filma själva förlossningen på en halvmeters avstånd.
Krysta, krysta, krysta!
- Nej! - Krysta, Cheryl.
Folk får tycka vad de vill,
men jag tror inte att vi ska göra det.
Den traditionen för vi nog inte vidare.
Högklassig familjeunderhållning.
Minns du första gången du höll i ditt barn?
Ja.
Kärlek vid första ögonkastet. Riktigt på riktigt.
De är så små. Allting är minimalt och pyttelitet.
Första gången tänkte jag: "Jag vill inte ha sönder nåt. Kan nån annan hålla?"
Men sen gjorde du det.
Visst. Efter ett tag var det "kolla, en hand", som en prispokal.
Jag höll ungen som om jag inte ens höll i en unge.
"Jag är pappa."
Det kändes som om jag var i tjänst, som en soldat. "Jag är pappa."
Nu åker vi hem.
Jag minns när vi körde hem från sjukhuset.
Det kändes som om alla körde som idioter.
"Ta det lugnt nu!"
Det var första gången som jag kände att hela hans varelse och liv
vilade på mina axlar.
Jag minns när vi kom in i lägenheten med Neve, min dotter.
Det är som när man ser nån bära på en bomb som inte har exploderat.
Man är så hypermedveten. En fågel en mil bort är på väg hitåt.
Tänk om den tar henne?
När vi gick hemifrån var det bara vi två.
Nu bor den här snubben här - för alltid.
Vi kommer in och strödda över hela golvet ligger mina bild-i-bild-tv-prylar.
Det var då det gick upp för mig
att man får en tusen sidor lång handbok
till en bild-i-bild-tv,
men vi skickades hem med en bebis och inget annat.
"Det här kan inte vara rätt..."
När min dotter Katie var ungefär tio månader,
så höll jag upp henne och log brett.
Min mun var vidöppen och hennes mun var vidöppen.
Då kräktes hon i en kraftig pelare,
en riktig uppkastning,
...som landade mitt på min tungspene.
Rakt ner i halsen kom det, och ens instinktiva reaktion
är ju att kasta den här personen så långt ifrån sig man kan.
Men nej, jag höll i henne.
Jag spottade bara ut så mycket jag kunde.
Då förstod jag att jag var pappa.
Så fort hon nuddade spjälsängen...
Det var som i en monsterfilm.
Jag höll henne med dålig hållning, vilket ledde till ryggproblem...
Jag höll henne så här, så länge...
Gud... Jag skulle kunna somna nu på fläcken...
...av sömnbrist.
Vakna.
Det går veckor utan att man får sova och man blir ju knäpp.
Han skriker.
Det kan bli för mycket.
Han skriker.
Var är han?
Han ligger där, men han tror att han håller i honom.
Så mycket av ens ungdom är "jag, jag, jag, jag ska, jag ska."
Sen när man får barn, och förstår att "det där är min dotter",
så sjunker axlarna på ett speciellt sätt.
"Jaha, nu handlar det om henne. Inte om mig, utan om henne."
Det är en otrolig...
...insikt om att man inte längre är viktigast av alla.
Det man är allra mest rädd för som förälder...
När man får barn, vad är det man mest önskar sitt barn?
Att det är friskt.
Jag var inte alls orolig för att något skulle vara fel.
När min son Billy föddes, hade jag redan tre friska barn...
Våra barn föddes för tidigt,
och vi visste inte vad som skulle hända.
Det är en sån där situation som... Ja, allting förändras.
Man är inte lyckligare än ens familj är.
Man är väldigt sårbar.
Här är pappa.
Vi väntar på dig. Vi längtade efter att du skulle komma ut.
Du tog tid på dig.
Verkligen - två dagar över tiden. Säkrast för dig att du kommer idag.
När man väntar barn
förbereder man sig för en babyshower, för när man avslöjar barnets kön.
Man inreder rummen och väljer namn och såna prylar.
Allt är fint. Man förbereder sig inte för "tänk om".
Mamma säger att du är två dagar sen. Skynda långsamt, säger jag.
Du är perfekt och vi älskar dig. Slut på pappasändningen.
Det började tjuta och blinka på skärmen.
Sen kom insatsstyrkan.
"Vi kan inte vänta. Vi måste operera omedelbart."
Han hade ett medfött hjärtfel: två hål i hjärtat.
Jag förstod inte alls vad det handlade om. Vad menar ni?
När jag såg honom efter operationen...
...grät jag, för det liknade inte mitt barn.
Han var som en livlös docka.
Jag insåg att jag var hans eviga beskyddare.
Jag skulle aldrig överge honom.
Det första ingreppet lättade på belastningen
inuti hjärtat, på pulmonalisklaffen. Men klaffen är fortfarande belastad.
Lilla, lilla gubben.
Bara gråt, du. Pappa är här.
De första tre åren var verkligen jobbiga.
Där är grabbens pump som han kopplas till i tio timmar varenda natt.
Han hade hemsjuksköterska i tre år, varenda dag.
Han fick fysioterapi två gånger i veckan. Han fick åtta, nio olika mediciner.
Vi är här, och vi ska till doktorn.
Han gick till tre läkare i månaden i ett och ett halvt år.
Pappa!
Det var en lång och jobbig period, och jag hade ingen bil då.
Håll min hand.
Det var taxi och buss.
En del läkartider var i Washington DC, så vi åkte hemifrån sex på morgonen,
för att komma i tid.
Jobbig natt. Jag har fått ta ledigt för att ta hand om RJ.
En gång när han fick en vanlig förkylning gick han ner ett halvt kilo.
Det tog ett år att få tillbaka det.
37,1. Somna om nu, gubben.
Förlåt.
Jag är förstagångspappa. Fram och tillbaka till sjukhuset, återbesök, hembesök...
- Duktig pojke. - Kände du det?
- Färdig, pappa. - Nästan.
Vilken jättebubbla!
Ser du ditt hjärta?
Jag jobbade övertid. Chefen lät mig ta så mycket ledigt jag behövde,
men det var ju obetald ledighet.
Jag hade tagit alla semesterdagar.
På väg till jobbet.
Hundpasset kallas det.
Från elva på kvällen till sju på morgonen.
Sen pluggar jag från 8 till 4.
Tre timmar senare hämtar jag pojken hos barnvakten och fixar vardagsgörat.
Det var mycket förra året. Jag måste välja
om jag ska betala hyran, elräkningen eller avbetalningen på bilen.
Kronofogden tog bilen tre gånger förra året. Sånt ökar stressen.
Min son märkte aldrig nåt.
Pappa är där när han vaknar och allt är frid och fröjd.
Jag gör allt jag kan för hans skull.
Var är RJ? Var är RJ?
Marco Polo!
Inte här. Var kan han vara?
Var är RJ?
- Nu du... - Släpp ner mig!
Han tar fram nåt hos mig som... Jag vet inte vad det är.
Jag jobbar i tolv timmar och är helt slut.
Så fort jag kommer hem får jag en kram.
Älskar dig!
Det finns inga ursäkter.
Det enda som gäller är att pappa är hemma så nu ska vi leka.
Pappa är här. Vad vill du göra?
- Gå ut. - Okej.
Bästa partnern för att uppfostra barn ihop med. Vi är ju inte tillsammans.
Men vi är goda vänner.
Och det funkar enormt bra.
Allt bra?
Vi var överens om att man inte måste vara ett par för att vara bra föräldrar.
Vill du spela fotboll? Ja.
Med mig och RJ? Ja.
Jag har vänner som säger
att de önskar att de hade det som jag.
Jag tycker det är underbart.
- Tryck ner den. - Jag måste ställa mig upp.
Nu så...
Som ni ser är han i full gång.
Det är inte för syns skull. Robert är alltid sån.
När Chantay sa att hon var gravid... Jag menar, jag älskar henne så mycket,
men när hon sa att hon var gravid tappade jag lusten helt.
Av nån anledning, jag vet inte varför, kanske av rädsla,
så sa jag att jag inte ville ha barn.
SMÅ HJÄRTAN MED STORT HOPP
Jag bröt kontakten. Två månader jag aldrig får tillbaka.
Nu pratar vi varenda dag.
Först ville han inte alls,
men så småningom blev det bättre.
Jag borde ha bett om ursäkt tidigare.
Men så sa jag: "Om du kan tänka dig att förlåta mig
och ge mig en ny chans så ska du aldrig ångra det."
Pappa och jag går ut nu.
- Jag älskar dig, mamma. - Och jag dig. Gå nu.
Folk kan förändras.
Jag vet att de kan, för jag har sett det.
Jag har sett det hända.
Hon tycker jag har kompenserat för månaderna när jag inte var där.
Jag tycker inte jag kan gottgöra det.
Vänta lite...
Färdiga...
Folk säger: "Du är en helt otrolig pappa."
De vet inte att jag inte ville ha barn.
De ser bara hur jag är nu, hur närvarande jag är.
Jag har mina brister.
För mig finns det utrymme för förbättring.
Min pappa kunde knappt läsa och skriva, men han fanns där för mig.
Han tog sitt ansvar på allvar.
Jag beundrar det, för han hade ju ingenting - men han gav alltid något.
För mig är han en professor. Han är president!
Första människan på månen. Han betyder allt för mig.
Läget?
Min son sa att han ville bli som jag.
Jag såg på honom och sa: "Jag vill inte att du ska bli som jag.
Jag gör allt jag kan för att du ska bli bättre än jag."
- Grattis, grabben! - Tack, pappa.
Min son är så smart och livlig.
Mitt mål är att leva länge.
Jag hoppas få se min son bilda familj. Se vad han blir för slags människa.
Pappa... Jag älskar dig av hela mitt lagade hjärta.
Gör du? Tack så jättemycket!
- Oj... - Pappa?
- Är du okej? - Ja, jag bara gråter lite...
Avsluta den här meningen: En pappa är...
Jag ska säga vad min pappa är för mig.
Han är min kompass.
Min pappa hade en enormt stark inre moralkänsla
för vad som är rätt och fel.
Han var en bra far. Sträng men bra.
Min pappa är svår att beskriva.
Han gav inga råd.
Han lagade aldrig mat eller gjorde läxorna med oss - inget sånt.
Han jobbade hela dagarna.
Det var på helgerna som pappa utmärkte sig.
Han är bra.
Han är inte död, jag blir bara lite rörd.
Principen som jag och många invandrarbarn växte upp med var uppoffring.
Pappa arbetade mycket. Och lustigt nog så arbetar jag också mycket.
Ha det bra.
Jag övergav min fru ett dygn efter det att hon hade fött vår dotter
för en tv-inspelning. Jag mår dåligt bara av att prata om det.
Jag spelade väl en gammaldags roll:
"Jag måste åka till Rockefeller Center och göra min viktiga show för nationen."
Jag tror att jag på nåt sätt omedvetet gjorde mig själv
till en sån pappa man såg på tv.
"Barnet är fött. Dags att gå till arbetet!"
Det är inpräntat i mig: gå till jobbet.
Det är en viktig del av pappajobbet. Jag vet att det är föråldrat.
Papparollen styrs fortfarande av en uråldrig berättelse
om fadern som ger sig ut i vildmarken
och skapar ett liv åt sin familj. Han hittar föda - han dödar en älg!
Men barnen vill hellre att man är hos dem.
Nån kanske måste jobba 75 timmar i veckan. Det kanske är det bästa för familjen.
Om man är överens, så är det en strategi, men det får inte bli en flyktväg.
Godmorgon.
Det är svårt för killar i Brasilien att lära sig vara förälder.
Budskapet är: "Låt mamma sköta det. Det blir bara fel om pappa gör det."
En tugga till. Ta en stor tugga.
Det är ingen bra idé att ha i skallen. Man börjar tro att man inte klarar det.
Jag vill hjälpa dig, pappa.
Det gör du ju.
Jag får kämpa med att balansera papparollen och jobbrollen.
Och... jag dricker en massa kaffe för att få till balansen.
Tack.
Jättegott. Du gör jättegott kaffe.
När jag blev pappa förändrades jag enormt mycket.
Kvinnor förändras ju normalt när de blir mamma.
Han var med mig hela tiden under födseln och graviditeten.
När jag förändrades, förändrades han också.
Förändringen syns i hans ansikte.
Det var tufft, för jag blev pappa utan att ha en pappa.
Det var då jag fattade att jag inte visste nånting.
Jag hade ingen aning.
Jag läste allt som hade med barnuppfostran att göra.
Men just när man börjar fatta hur man gör, då ska man tillbaka till arbetet.
Alla känslor klipps.
Det är absurt att papporna här bara får fem dagar pappaledigt.
Varför behöver vi pappaledigt? Inte bara för att vi ska lära oss uppfostra barn,
utan också för att mamman är i barnsäng. Mamman behöver hans stöd.
Visst är babyn mer beroende av mamman,
särskilt under de första tre månaderna.
Men vem tar hand om mamman?
Vem finns vid hennes sida under läkningsprocessen?
Hur kan han stötta mamman om han efter fem dagars pappaledigt
måste börja jobba för att kunna betala räkningarna?
Kom här.
Släpp nu. Kom här. Dante först.
Jag är ingenjör.
Jobbar en vanlig åttatimmarsdag, 8 till 5.
- Ska vi åka till skolan nu? - Ja!
Andra pappor tänker inte likadant.
Folk pratar om den hjälpsamma pappan.
"Å, vilken bra pappa din man är. Han hjälper verkligen till."
Det är ingen hjälp. Hjälp är när grannen tittar till dem en stund
medan jag hänger ut tvätten. Det är hjälp.
Pappan hjälper inte till. Han delar vårdnaden med mamman.
Lugna ner dig. Släpp Mayas hand.
Lugna ner dig och andas nu.
Nåt jag lärde mig redan första dagen som pappa
är att man måste lita på sin instinkt. "Vi kan det här!"
Han har en ny röst nu.
Hejsan, hejsan.
Han startade en podd med två vänner.
Det är fint att se
att fast vi inte hade kärleksfulla pappor, kan vi ge våra barn kärlek.
Min taktik var: "Lämnar du leksaker här så slänger jag dem!"
Problemet är att du väntar dig att din dotter ska göra som du säger
utan att du förklarar för henne. Och du gör henne rädd.
- Fattar du? - Jag fattar.
Det är fint att man börjar vakna upp här i Brasilien.
Jag började blogga när min första unge föddes.
Jag ville dokumentera de första åren ihop med mina söner.
En dag lämnade nån en kommentar till en av mina bloggar:
"Är det dags för oss nu?"
Jag undrade vad han menade och nämnde det för Annie.
Och hon sa: "Men gud, det är din pappa! Han har hittat dig."
Det gick 18 år utan att vi sågs.
Hela mitt liv utan min pappa.
Det känns som om jag började blogga för att kunna få träffa min pappa igen
och påbörja ett nytt kapitel med honom.
Han skakade och grät.
Han skulle få krama min son. Som vi grät!
Det är underbart att mina pojkar har en farfar.
Alltså, det är så bra. Det är sjukt bra.
Vilken gåva.
Nu tror ni att jag hittar på, men det gör jag inte. I bilen på väg hit
hittade jag en station där de spelade Harry Chapins "The cat's in the cradle".
Den handlar ju om att vi inte har tid nu, men sen så...
Jag tror alla pappor tänker på det.
"Är jag tillräckligt närvarande?"
Ibland undrar jag om jag är där för mycket jämfört med min egen pappa.
Ska jag ge dem mer utrymme? Det är komplicerat.
Föräldrarollen förändras så otroligt fort från en generation till nästa.
Min fru och jag jobbade ihop från början.
Blöjbyten, flasksterilisering, allt sånt.
Vi var lika engagerade båda två. Och jag är så glad över det nu.
Jag har vänner som säger: "Första året behöver man ju inte göra så mycket.
Sen vaknar de upp och man får en relation, men i början är det ju bara kvinnan."
De kunde inte ha mer fel.
- Vad fint du gör. - Tack, raring. Pappa gör så gott han kan.
Är det för mycket? Är jag inte tillräckligt manlig?
Men jag gillar ju att sätta rena blöjor på mina barn.
Hon ger sig inte! Hon jobbar på.
En ny pappa har uppfunnits.
Jag kör dem till skolan varje dag, går på föräldramöten och...
Det känns som om jag går i skolan.
Jag skulle ha skitit på mig om min farsa hade kommit till skolan mitt på dan.
Det skulle ha betytt att nån hade dött eller att jag var riktigt illa ute.
Inte för att det var bättre då, jag tror inte på "den gamla goda tiden".
Men pendeln har svängt.
Jag brukade skryta om att jag jobbade 150 timmar övertid.
Det var normen.
En man som inte arbetar har hoppat av från samhället.
Men så fick jag en autoimmun sjukdom.
Jag hade jämt ont.
Jag kunde helt enkelt inte gå till arbetet.
Frukosten ses definitivt som ett jobb för mamman.
Det är inte ofta man ser en man i köket på morgonen.
Jag lagar maten hos oss, det är det normala.
Godmorgon.
Lägg tillbaka mammas telefon och boken.
Boken också.
Lägg tillbaka boken.
Så gör man inte med boken.
Lägg tillbaka den.
- Pappa. - Ja.
- Titta. - Var då?
Där.
Ät nu, Yu.
När jag slutade arbeta för 20 år sedan...
...så bad jag min fru om skilsmässa.
Min sjukdom gjorde ju så att hon blev fast med att ta hand om mig.
Jag kunde inte leva med det.
Jag funderade till och med på att begå självmord.
Jag minns exakt vad min fru sa:
"Snälla fortsätt leva för min skull."
Sätt fart!
Du verkar ha skoj här, men jag har dåliga nyheter.
Nej!
Din tröja sitter bakochfram.
Min fru sa: "Jag går ut och arbetar...
...och du stannar hemma."
Jag har tagit på mig rollen som hemmaman.
Nu!
Varför började jag färga håret?
Det är helt enkelt för att man aldrig ser några japanska affärsmän
med blonderat hår.
Blonderar man håret så kan man inte gå tillbaka till arbetet.
Det var därför som jag blonderade håret.
Jag visade det för min fru och hon sa:
"Det passar dig jättebra."
Jag gick på regelbundna läkarbesök.
Så plötsligt sa läkaren: "Du är frisk nu. Vad vill du göra?"
Det var då jag ställde mig frågan:
"Skulle jag kunna ha barn?"
Min fru var väldigt bestämd:
"Vi ska inte ha barn. Vi behöver inga barn."
Jag drog igång ett tvåårigt projekt för att övertala min fru.
Förutom själva graviditeten, förlossningen och amningen...
...så kan ju en man göra allt annat.
När min fru hörde det gick hon äntligen med på det:
"Okej. Jag ska föda ett barn åt dig."
Idag är jag i Akihabara och ska gå på ett möte
med Hemliga föreningen för hemmamän och deras vänner.
Jag är här för att prata om olika hushållsfrågor.
Det är inget hemligt med det. Vi är helt öppna.
Men om man kallar nåt hemligt i Japan så blir det coolt.
Min granne sa att de nyligen hade fått betald ledighet.
Jag tror att folk börjar inse att vi finns.
Hemmamän är ju i minoritet.
Men inställningen börjar förändras. Man måste inte lida för att man är annorlunda.
När jag först bestämde mig för att vara hemmaman,
kände jag mig som en förlorare.
Jag brukade aldrig le.
Jag var en annan människa.
Jag såg alltid sur ut.
Alltid med den här minen...
Jag har verkligen förändrats.
Jag är mycket gladare.
När jag blev far,
var det första gången för mig som jag grät glädjetårar.
Jag är så tacksam för att han finns.
Ja, jag känner mig verkligen tacksam.
- Hallå. - Älskling?
- Hej älskling. - Hej. Hur är det?
- Det är bra. - Skönt.
- Skönt att höra din röst. Hur gick det? - Jag gick till läkaren.
Och... det ligger två ungar där inne.
Herregud!
Fantastiskt!
När Cheryl blev gravid med tvillingar fick jag rycka upp mig.
- Okej! - Vad blev det?
Två flickor.
Båda mår bra.
- Och Cheryl? - Hon mår fint.
- Två systrar. - Du har två systrar.
- Två småsystrar. - Vinka till dina systrar.
Jag minns hur jag lagade mer mat och tog hand om barnen.
Fräs.
Jag tog hand om Cheryl och började förstå vilken barnunge jag hade varit tidigare.
För första gången kände jag mig som en man som verkligen skötte om min familj.
Får pappa en puss?
Jag älskade att ta hand om spädbarn. Det var så tillfredsställande.
Småbarn, lite hektiskt...
Rätt utmattande men underbart fram till 12-årsåldern.
- Ingen video? - Du är pinsam.
Suveränt. Man får vara barn på nytt på ett härligt sätt.
Kramar, högläsning, hjälpa till med läxorna, målarböcker...
Vi åker på semester. Här är Disneyland!
Alltihop är underbart.
Sen börjar det...
- Jag bryr mig inte! - Jag hatar dig! Hatar dig!
Sluta!
Du förstör mitt liv, mamma!
Tonårstiden är väldigt intensiv.
De har mer känslor än man trodde var möjligt.
- Du skulle bli en jättebra skådis. - Skrattar eller gråter jag?
Min dotter har ett raserianfall för att hon inte får sin mobil.
Får jag min mobil!
Det är bara att acceptera att ingen pappa är perfekt.
- Foten på bromsen. - Jadå.
Bort från trädet. Akta tanten med hunden där.
Sakta ner på hörnet. Oj, du fattar ingenting.
Vi lär oss på vägen. Det finns ju ingen skola.
Det är kärlek och gränser.
Man ger dem kärlek, och ibland säger man nej.
Redan när vår dotter var bebis sa jag till min fru:
"Kom ihåg att vad vi än gör så kommer hon att gå i terapi
och klaga på oss."
- Morgan missade bussen. - Vad gör du?
Så pappa kör till skolan.
Jag ska gå med henne in. Härligt.
- Nej, sluta. - Så vi filmar vårt äventyr.
- Låt bli. - Mina följare lär älska det här.
- Du har inga följare. - Å jo.
Bakdörren.
Då går vi.
Älskar dig.
Hej då.
Livet är gott.
Jag ger dem rätt lösa tyglar, fast jag trodde att jag skulle vara
en helikopterförälder eller tigerpappa, eller honungsgrävling.
Jag har aldrig straffat mina ungar. De tycker det: "Du är så taskig."
- "Har du nånsin fått utegångsförbud?" - "Nej."
- "Har jag nånsin tagit nåt ifrån dig?" - "Nej."
De fattar inte att jag helt har gett upp.
"För att jag säger det och för att det är mitt hus."
Vilken idiot jag tyckte min pappa var när han sa det.
Nu säger jag det till min son.
Vi hade nåt vi kallade "trygga cirkeln".
Där kunde man säga vad som helst utan bestraffning.
Det ledde till att våra ungar kände sig så trygga i trygga cirkeln
att de berättade allt.
När Willow var runt 15 började jag kliva ut ur trygga cirkeln.
Nej, jag vill inte prata om...
Allvarligt...
- Din kropp har förändrats. - Sluta, pappa!
- Din kropp har förändrats. - Tyst!
Jag vill att du känner att du kan prata med mig.
Det kan jag, men inte nu!
- Du kommer att ha sex... - Sluta, pappa!
- Om du ska... - Mamma har gett mig en bok om det där.
- Bara så du vet... - Jag vet, pappa. Lägg av!
- Du kan prata med mig. - Håll tyst!
En sak som Jada och jag kom på av en slump,
och var överens om som föräldrar, var att vi inte vet.
Om man börjar med att man inte vet, når man lättare fram till sina barn,
för de vet att man inte vet.
Det blir så mycket lättare när man kan säga: "Knepigt. Kan du förklara?
Vad tycker du att du behöver för att utvecklas
och bli så bra du bara kan? Hjälp mig, för jag vet inte."
Man får lära sig att pappajobbet går ut på att handskas med allt möjligt.
Man måste hantera det, även om det är jobbigt och man inte är nåt bra på det.
Ansträng dig för att delta i barnens uppfostran, för det hjälper.
Det är snart klart.
Vänta, jag ska titta på brödet.
Är det bränt?
Du har mycket socker i kaffet... Det räcker.
Tänker du vakna idag? Alltså, du har sovit i 14 timmar nu.
- Hallå? - Ut ur syrrans rum.
Hon har sovit i 14 timmar.
- Men gud... - Hon gör det om man låter henne.
Jag lovade göra brunsås åt henne.
Jag visste att jag ville bli pappa när jag var sex.
På allvar.
Vill du ha bröd med sås? Ska pappa göra i ordning det?
Gör du det själv? Wow, otroligt.
Vänta, lite till.
Ett lesbiskt par frågade mig om jag ville bli donator.
Jag frågade vilken slags förbindelse jag skulle ha med barnet.
De svarade: "Du skulle inte alls vara inblandad."
Jag sa att jag inte kunde vara med på det.
Om jag hade barn så ville jag vara en del av deras liv.
Det var så jag visste att jag ville vara pappa.
Så vi beslöt bli fosterföräldrar och sen adoptera.
Jag minns att de frågade
hur många barn och jag tänkte mig nog ett.
Kanske två, eftersom vi var överens om att vi inte ville dela på syskon.
Vi gick från inga barn till fyra på mindre än sex månader.
Tre pojkar och en flicka.
Vi blev en familj på sex personer. Tre av dem i blöjålder.
Folk trodde vi var galna. Jag antar att det fanns ett mått av det
för att vi skulle gilla läget och göra vårt bästa.
Makai Davis, låt din syster spela nu.
Du kan glömma att spela själv om du inte låter din syster spela också. Du väljer.
Du kan välja. Om du låter din syster spela är det bra. Annars spelar inte du heller.
Man får ju ingen handbok som förälder, så man prövar sig fram.
"Välj dina strider."
Han är så taskig!
Din bror tycker inte att du behöver ha nån kille än.
Det är väl okej att ligga, men...
- Vadå? - Ligga är okej men ingen kille.
Vadå ligga?
Vadå?
Koncentrera er på läxorna istället för pojk- och flickvänner.
Har inga läxor.
Dags att gå.
På med skorna.
En dag sa Reece - vi jobbade båda, barnen gick på dagis och fritids:
- "Jag vill vara hemmapappa." - "Visst", sa jag.
"Vi får räkna på det, för vi är vana vid två inkomster. Men det ordnar sig."
Jag hade två jobb, men det verkade vettigt.
Pappor kan vara de som är hemma, det ses inte som en svaghet.
Jag kände att jag ville göra det för deras skull.
Folk frågar: "Vem är mamma? Vem är pappa?" Folk ställer såna frågor!
Jag påminner dem om att vi båda är pappa och att vi samarbetar.
Som föräldrar gör.
Vi ses om en stund. Hej då, älskling.
- En Apple Watch. - Det får du aldrig.
- Varför inte det? - Du kan inte ens hålla reda på mobilen!
- Kan jag få en drönare, då? - Nej.
- Se upp. - Ja. Pappa ser.
Duktigt rådjur. Och en unge.
Tack för påminnelsen.
På med stövlarna! Vi ska ut.
Läget? Är ni glada att se oss?
Hela dagen har vi varit borta.
Min mamma var gift sex gånger.
Hon fick tio barn i de äktenskapen.
Från väldigt ung ålder...
...minns jag hur pappa brukade fimpa på mitt ben. Hans sätt att behärska mig.
Jag blev utkastad hemifrån när jag fyllde 18.
Tufft.
Jag fyller 53 i år. Jag blir aldrig fri från det.
Mina ungar hade det också svårt i början.
Men det är inte mycket vi kan göra åt de motgångarna och svårigheterna.
Till exempel så föddes Makai med fetalt alkoholsyndrom.
De visste inte om han kunde lära sig tala.
Det är så du förstör dina tröjor, Makai. Sluta.
Jag tänkte att man aldrig ska säga aldrig.
Kanske hade ingen tagit sig tid...
Jag bär dig inte.
...att visa honom att han kunde.
Reece läste på om barn med fetalt alkoholsyndrom.
Han läste om hur en flicka förändrades när hennes föräldrar köpte en gård.
Jag sa: "Vad tycker du?" Han sa: "Här är fem gårdar till salu". Så vi köpte en.
Var är hennes matskål?
Var då?
Där är de.
Livet på gården har fått Makai att känna sig trygg.
Makai och jag funderar på en lama.
- Jag kan öppna den. - En lama eller en alpacka?
Lama.
- Vi funderar på att skaffa en lama. - Alpackor spottar.
- Du nuddade inte tårna. - Gjorde jag ju.
Du ska röra vid tårna.
Alla våra barn har sina speciella problem som de måste lära sig att hantera.
Jag glömmer aldrig när Reece sa: "Vi har problem."
Jag har hittat en massa mat i Amayas rum."
"Hon hamstrar", sa jag.
Amaya har fått gå hungrig och oroar sig för att hon inte ska få mat.
Se upp med leran.
Min son Greyson är 11 nu. Hans mamma var 12 när hon fick honom.
När han först omhändertogs hade han hjärnskador av skakvåld.
Hon blev gravid igen när hon var 14. Med min son Tristan.
Snälla Tristan, låt bli! Han ska göra en baklängesvolt.
Det var så nära!
De har alla sina sår.
De vet bara inte vad de kan göra åt det, eller hur de kan ändra på det.
Det är där jag kan göra nåt som pappa. Man måste hjälpa dem.
- Du börjar få mustasch. - Det var det jag sa! Jag har mustasch!
- Jag med. - Vad är det?
- En finne. - Mustasch.
Nej, det är en finne.
- En finne! - Det är ingen finne.
Slåss inte. Det är ingen finne.
Högsta vinsten.
Jag har vunnit högsta vinsten.
Jag blev pappa.
Det var alltid min högsta önskan att gifta mig och få barn.
Min barndom var inte den perfekta barndom som jag ville ha.
Och det var nåt jag ville ge mina egna barn.
Barn frodas av kärlek.
Barn frodas när de känner sig helt trygga.
Och barn frodas när de har ett gott föredöme.
Om man kan ge barn de förutsättningarna så har man gjort vad man kan.
Och det är...
Vi hoppas vi kan göra mycket mer,
men jag tror inte att det är något som är viktigare än de tre sakerna:
kärlek, trygghet och gott föredöme.
Vänta, vänta...
Det var snyggt.
Jag slog just ut dig...
...pappa.
Jag ligger långt före.
Jag minns att pappa arbetade mycket,
men det var ingen tvekan om vad som var viktigast.
Visst jobbade han mycket, men vi var ofta med på inspelningar.
Det finns en bild där pappa tittar in i kameran.
Joce sitter i hans knä, Paige tittar åt sidan,
och jag hänger i hans öra eller nåt.
Om jag ville snacka med pappa så fanns han där.
Här är jag med min pappa. Han var i flygvapnet.
Jag har ett vagt minne av den här platsen.
Har du sett pappa hjälpa mig med bilarna i Blåst till tusen?
- Vadå, här? - Fotot där.
Underbar bild.
- Hur gammal var du, pappa? - Jag var 22.
Både pappa och farfar var bra pappor.
De fanns alltid där känslomässigt.
Han skulle bli filmstjärna i de här bootsen.
Även om det aldrig blev av, så påverkade han i högsta grad familjens utveckling.
Jag beundrade min pappa enormt och försökte efterlikna honom.
Speciellt hans livshållning.
- Farfar... - Godmorgon!
En kille som hette Ron Howard, eller Ronnie, som vi kallade honom,
var med i The Andy Griffith Show.
I egenskap av hans far var jag med på inspelningarna som hans målsman.
Jag har tydliga minnen av hela verksamheten.
Det finns inga regler för pappor och söner. Så här är det:
Varje mor och far uppfostrar sin pojke eller flicka
på sitt bästa sätt. Jag tycker det är bäst att du arbetar för dina 25 cent.
- Förstår du vad jag menar? - Jag tror det.
- Det blir 75 cent som jag inte får. - Just det.
Vi satt runt ett bord och hade genomläsning av manus.
Eftersom din pappa, Ronnie, inte kunde läsa, så läste jag hans repliker.
När vi hade läst manus,
ställde jag mig upp och sa till producenterna, författarna och regissören:
"Så som ni låter Opie prata"...
Opie, var din pappas rollfigur.
"Som ni låter honom prata, som en kvick och spydig viktigpetter,
så kommer folk att skratta, men det är skadligt
för förhållandet mellan honom och hans far.
Folk skrattar nog, men innerst inne ogillar de grabben.
Han kommer inte att bli omtyckt. Jag tycker ni borde fundera på att ändra lite
så att Opie inte är en sån slyngel."
Jag minns att Andy kom fram till mig.
Han sa: "Rance, vi pratade om det du sa när vi åt lunch.
Du har rätt.
Vi ska förändra hans rollfigur och se till att han är mindre fräck och uppnosig."
Han sa: "Vi ska jobba på relationen
mellan mig, 'Andy', och Opie,
så den blir som mellan dig och Ronnie."
Jag minns att du en gång sa att du var rädd
att du aldrig kunde bli en lika bra pappa som din egen far.
Ja. Det var nåt jag var orolig för.
Han var toppen. Det var nog inte jag.
Det är toppen om man är en god far.
Kan man sen föra det vidare är det ännu bättre.
Han var underbar.
Först andas man långsamt.
Sen gör man...
Nu hyperventilerade jag, så det var fel.
Din pappa tenderar att hyperventilera.
Läkarna sa just "vilken minut som helst".
Mammas mage dras ihop nu så babyn kommer att tryckas ut.
Det gör lite ont när det händer.
Då måste hon koncentrera sig och andas.
Visste du att det pappa var mest rädd för var
att han inte kunde vara en lika god far som sin egen far?
Det oroade honom för att han såg upp till farfar så mycket.
Har han sagt det? Jag är rädd att jag inte blir lika bra.
Jag tittar på pappa och tänker att jag inte är en lika bra människa.
Jag har absolut oroat mig för det.
Det ser rätt bra ut för dig. Vi vet vad vi håller på med.
De andra gångerna har vi bara låtsats.
Men nu vet vi hur det funkar och vi har ett handlingsprogram.
Och du har jättefina systrar.
Och, du vet...
Jag hoppas att du får det bra hos oss.
Din lillebror Reed. Kan du säga Reed?
Hej.
Lilla fröken.
Så där ja.
Det är sjunde veckan och hon har vuxit så mycket.
Hon äter så mycket mjölk.
Ja!
Ashley pumpar på natten och jag matar henne. Jag älskar att göra det.
Hon har sugit i sig hela flaskan.
Det förenar oss två.
Det här är skoj...
Och sträck!
Sträck!
Lilla fröken... Ja, jag vet.
Ja.
O ja.
Hon är ljuvlig.
Jag vet att hon känner igen mig.
Hon minns kanske inte det här sen, men det finns inom henne. Det tror jag.
Och det påverkar ju mig.
Vet du vad som är svårast?
Jag har inget svar. Jag vill gärna höra vad du tror, eller så frågar vi publiken.
Får jag avgöra om jag är en bra pappa, eller är det min dotter som bestämmer det?
Det är läskigt att inte veta.
Är det sjukt att oroa sig för vad man får för pappapoäng?
Får jag fem getingar?
Kör!
Trampa! Snart släpper jag.
Snart släpper jag.
Kör!
Trampa på! Bra!
Jag läste en bok av Deepak Chopra.
Han sa: "Se din och dina barns relation som att ni är två själar,
och under kort tid får du vägleda dem innan de går vidare."
Det är inte en varelse du äger.
Det är någon du stöttar.
Så ska det se ut. Tre klappar.
Ett, två, tre.
Kör!
Barn är meningen med livet.
Man får ett jobb, en uppgift.
Det här är min uppgift nu.
När Winnie föddes försvann mitt namn. Jag är inte Jimmy Fallon, utan Winnies pappa.
En riktig pappa tar kulan, eller eldkastaren.
Vad det än är som hotar ungarna.
En riktig pappa ställer sig framför och skyddar dem.
Livet kan vara fint utan att vara perfekt.
Familjen kan vara fin utan att vara perfekt. Det lärde jag mig av min pappa.
Man får en kort tid. Sen är det borta!
Borta!
Så frossa i det.
Frossa loss.
Det finns inget som är så märkvärdigt som att se sina barn utvecklas.
När vi sitter ner och äter tillsammans och har ett riktigt samtal,
då är det som om jag lämnar kroppen och tänker: "Det här är fantastiskt."
Jag tror att det som räknas är vad de ser, vad de är med om.
Då åker vi, lilla fröken.
Hur du, som pappa, lever ditt liv.
Vad slags föredöme är du?
Alla kan inte gå på alla matcherna, eller nån match.
Alla kan inte göra läxorna med ungarna, för de kanske har tre jobb.
Som samhälle måste vi erkänna hur viktig en pappa är.
Vi måste försöka skapa ett samhälle som gör det lättare för dem att vara bra.
Därför att när de är som bäst, ger papporna en känsla av trygghet...
...och därigenom, möjlighet.
- Ser du den? - Ja!
Snyggt.
En trädgårdsmästare vet hur hen ska vårda sina frön i alla väder.
Hen vill inte att fröet ska bli nåt annat än det är meningen att det ska bli.
Hen vill inte att rosen ska bli en ek.
En bra trädgårdsmästare hjälper fröet att bli vad det vill bli,
inte vad trädgårdsmästaren vill att det ska bli.
Ja, vad fint.
En far är...
...en superträdgårdsmästare.
Jag har pratat med coolare människor än jag, Patti Scialfa och Bruce Springsteen.
Patti berättade om hur Bruce berättar ett skämt vid middagsbordet
och de säger: "Du är så nördig, pappa."
Jag sa: "Va? Han är ju Bruce Springsteen.
Vi andra är... Han är Bruce Springsteen." Hon: "Spelar ingen roll. Han är pappa."
Mina ungar tycker jag är töntig.
Jag är asball. Alltså, som person.
De har missförstått alltihop.
Min dotter är åtta och vill bara se The Shining.
Och jag...
"För det första, nej.
För det andra, så har du valt en jäkligt bra film."
Pappor ser ut så här nuförtiden. Den nya pappan.
Jag har en baby på mig. Det är senaste modet.
Vi behöver inte pusha dem.
Snarare måste vi ibland, som med mitt överspel, lägga band på dem.
Ta tyglarna.
Några av livets bästa stunder
är de tysta stunderna när vi försöker få ungen att bajsa.
Så kommer det. Och då hurrar vi.
Har ni inte ungarna på startskärmen så fuskar ni.
Bara så ni vet.
Jag är en rätt framgångsrik komiker. Min syster är framgångsrik advokat.
Så det funkar att slå sina ungar med sandaler.
Sånt får man inte säga, men det var så det var för oss!
När de vuxit upp har man då en person...
Om jag inte kände dem, om de var mina kollegor eller nåt,
skulle jag säga: "Vilken härlig typ."
Det är som att odla sina egna vänner.
Om jag kan några pappaskämt?
"Vilket är piratens favoritord?"
Man kunde tro det var "arrgh", men det är "hav".
- Tack ska du ha. - Tack själv. Var jag bättre än Will Smith?
Du har gett så mycket.
Det känns bra. Jag känner mig ordentligt utfrågad.
Då har jag gjort mitt jobb!
- Jag älskar dig, pappa. - Och jag dig. Tack.
"Tack"? Jag ville inte. Jag har gråtit framför kameran.
Varför tackar jag dig? Jag är stolt över dig.
- Väldigt stolt. - Tack snälla.
Jag älskar dig!
Vad du kan.
Jag älskar dig. Tack för det här.
TILL MINNE AV RANCE HOWARD 1928 - 2017
- Tack. - Skojigt.
Översättning: Kajsa Edman