EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Hallo?
Er det noe galt?
Hva foregår?
Patricia Coleman Jones!
Bli med meg hvis du vil leve.
Kom dere inn porten.
Steng dørene!
-Hvem er dere? -Hjelp meg med nøkkelen.
Hvorfor prøver de å skade meg?
Vi vet ikke. Vi tror de er i en form for hypnose. Fort!
-Vi må stikke. -John, vent!
Herregud.
Vi må til Sherlock.
Takk. Veldig hyggelig.
Dere er helt sikkert klar over de forferdelige angrepene
på medartistene mine på West End denne uken.
Denne forestillingen er dedikert til dem.
Kom til meg
Om natta, min kjære
Vil du ikke bevise
At vi kan overvinne
Våre sorger
Og våre vansker
Morgendagens vind
Vil ikke blåse
Sherlock Holmes.
Kom opp på scenen.
Jeg antar at du likte sangen?
Ja.
Bra.
For du må gjøre noe for meg.
Du må ta ditt eget liv.
Ja.
-Sherlock, nei! -Jeg beklager.
Jeg aner ikke hva du nettopp sa.
Ser ut til at jeg har til voks i ørene.
Rolig. Sånn ja.
-Din jævel! -Når visste du det?
Jeg visste ikke. Jeg var bare forsiktig.
Slutt! Jeg ville ikke utsette dere for fare.
Jeg prøvde å være en god venn.
-Rakk dere skuespillerinnen? -Hun har det bra.
Det stemmer.
Det vil vel være frekt å ikke gi dem teppefallet.
-Snowdoniansk sveve. -Hva?
-Snowdoniansk sveve. -Sitt ned.
Nei.
Jeg må…
Må du på do?
Ok. La meg hente et bekken.
Fru Hudson sier at rommet er på kreditt, men du må…
Takk for at du ikke tok meg med tilbake til 221B.
Det var det eneste du sa som jeg forsto.
Vet du hvem jeg er?
Takk.
-For hjelpen. -La meg si én ting.
Jeg driter i deg.
Jeg passer på deg fordi jeg vil ha info om mamma og riften.
Hvordan våger du å snakke sånn?
Du har fem minutter på å våkne.
Det er Darjeeling-te.
Hva så?
Hanken lukter svakt av gjær.
Det betyr at den er tilberedt av en på puben.
Sannsynligvis fru Hudson.
Hun kjøper varene en gros
fra Saheed Anands varehandel på Emerald street.
Han er bengalsk og Darjeeling er fra Vest-Bengal.
Legg til den lette fylden av teen…
ASSAM-TE
…og den myke, men søte smaken, så har vi det klart.
Det er Assam.
God morgen.
Hva gjør du ute av senga?
Du må være i ro. Gi kroppen tid til å hvile.
-Hvordan er siden din? -Den er øm.
Jeg tenkte å rense litt.
Det går bra. Beklager.
-Jeg kan gjøre det. -Hvem gjorde dette, Leo?
Jeg gjorde det selv. Jeg falt.
Så hvorfor ser du hele tiden ut i gaten? Er noen etter deg?
Folk ville ikke at jeg skulle dra fra der jeg var.
Så jeg stakk. Mer kan jeg ikke si.
Kan ikke, eller vil ikke?
-Beatrice, jeg skal ikke tilbake… -Bare få deg litt hvile.
Jeg kommer tilbake.
Den feilen med teen tidligere…
Assam Superb må ha kommet fra fru Hudsons private kjøkken.
Jeg burde visst det, hun beholder den beste teen for seg selv
og sine prominente gjester.
Jeg tar sjelden feil, men jeg innrømmer det de få gangene.
Hvorfor er du opphengt i te?
Du har feil inntrykk av meg.
Jaså?
Jeg brukte en time på å vaske vekk pisset ditt fra gulvet.
-Hvilket inntrykk ville du gi? -Du vet ikke hvem jeg er.
Tingene jeg har gjort. Folkene jeg har reddet.
Du kan jo opplyse meg.
Jeg var den yngste noensinne
som ble konsulent for Scotland Yard.
-Var det sånn du traff doktoren? -Nei.
John og jeg møttes da vi ble romkamerater.
Han ble dratt inn i min første etterforskning,
saken om Jefferson Hope.
Du har sikkert hørt om den.
Nei.
Overraskende. Den var viden kjent.
Etter den første suksessen ble vi enige om å danne et byrå sammen,
men så endret ting seg.
Hvordan beskrev John det?
"Det la seg et mørke over London."
Og som du og dine venner prøvde vi å finne ut hvorfor.
I starten var det bare John og jeg, men vi forsto raskt at vi trengte hjelp.
Vi trenger kanskje hjelp,
men en billig håndleser fra Limehouse
virker ikke som det beste.
Hva har du imot Limehouse, John? Hele livet er her.
Du kan lære noe.
Mycroft hevder at hun er begavet.
Skal vi finne ut hvem som står bak, trenger vi henne.
Jeg liker ikke å involvere en ukjent.
Det er ikke profesjonelt. Le Villard ville ikke gjort det.
-Ikke gjør det. -Hva da?
Du vet hva. Når jeg gjør noe du ikke liker,
sier du: "Det ville ikke Le Villard gjort."
John, det er ikke perletyver vi snakker om,
eller bedratte elskere som prøver å forgifte hverandre.
En mann ble forvandlet til en rotte
rett foran deg, og prøvde å bite av deg fjeset.
Vi må finne ut hvor monstrene kommer fra.
Dette er spesielle forbrytelser,
og derfor trenger vi spesialister.
Spesialister?
Jeg løser jo alltid sakene mine,
det gjelder denne også.
Når alt er over, må du skrive om det.
Da blir jeg så kjent
at man sier til inspektør Le Villard:
"Det ville ikke Sherlock Holmes gjort."
Vi jobber sammen.
Vil du ikke at jeg snakker med henne, så lar jeg det være.
Kuttet kler deg. Det får deg til å se barsk ut.
Bare gå.
Hei der. Hva heter du?
Beatrice?
Velkommen.
Unnskyld.
Sjefen min liker å ta med barna på jobb, så sitter hun på puben hele dagen.
-Kom inn. -Jeg heter Sherlock Holmes.
Det er viktig at du stoler på meg. Du trenger aldri lyve.
-Hvorfor skulle jeg det? -Jenta hadde to hårvirvler.
Du har to hårvirvler. Og tilgi meg for å være så direkte,
men rommet lukter brystmelk.
Disse tingene antyder at du er jentas mor.
Men du mangler giftering,
så det er nok motiv for å lyve.
-Du er her på grunn av rottemannen. -Hvordan vet du om ham?
Du er ikke den eneste som er begavet, herr Holmes.
Jess.
Sherlock snakker om mamma. Kom og hør.
-Hva sa han? -Han sa at hun var fascinerende.
Åpenbart. Se på meg og deg.
Jeg blir her inne.
Mannen i linklærne sa at marerittene kan vise oss riften.
Jeg venter på å sovne, så jeg havner i et.
Tunnelene i marerittene leder til et stort gap.
Der de dystre tingene er.
Jeg skal tilbake dit.
-Er du sikker? -Jeg må det.
Se på dem.
Hva med dem?
Bill. Du ser ikke så verst ut.
Ørene dine er litt store, og du er en huleboer.
-Personligheten din er intens. -Ok.
Du må kaste deg uti det igjen. Nå.
Før pikken din sier opp.
Kom igjen.
-Hei, jeg heter Billy… -Se deg for.
Beklager, jeg…
Beklager.
Unnskyld.
Går det bra?
Ja.
Det går bra.
Straks ferdig. Ligg helt stille.
Du sa det ikke ville gjøre vondt, din løgnaktige jævel! Faen!
Du er stygg i munnen.
Banner, blir tatovert. Du har havnet hos feil folk.
Der! Ferdig.
Ok, John. Brett opp buksebenet og innta posisjonen.
-Jeg skal være varsom. -Han lyver.
Nei, du bør ikke gjøre noe etter å ha drukket whisky.
Det er nok smerte uten at vi påfører oss det selv.
Nei, John! Du trekker deg ikke.
Vi kan ikke tatovere "de irregulære",
hvis ikke alle tre tar den.
Greit! Gjør det!
Nå skjer det.
Det skjedde ikke.
Han sa han ble svimmel og stakk.
Høres ut som Watson.
Du har smilet til moren din.
Fortsett med historien.
Dere er for snille.
Egentlig ikke.
Hvordan visste du at det var sangen
som hypnotiserte folk?
-Flaks, antar jeg. -Gi deg, Holmes.
-Fortell dem. -Vi er nysgjerrige.
-Jeg vil høre det. -Ikke i kveld.
Enten du eller doktoren.
Så blir du irritert for at jeg unnlater detaljer.
Greit. Lord Cuerden var den eneste
fra matinéforestillingen som ikke begikk en forbrytelse.
Herren er nesten helt døv.
Fantastisk. Bravo, herr Holmes.
Jeg kjente igjen navnet fra en liste med deltagere.
Han treffer en leverandør av hørerør i Holly Street.
Unnskyld meg.
Er ikke Beatrice hos Anna i kveld?
-Vi har ordnet gjesterommet. -Jeg er sliten etter i dag.
Jeg tror jeg drar hjem.
Er alt i orden?
Blir du lei av å vise folk hvor briljant du er?
Eller å forklare tanker og prosesser om og om igjen?
Folk liker å høre om ledetråder.
-Om resonnement. -Og du liker å føle deg spesiell.
Folk liker forklaringene, for de gir en falsk følelse av orden i kaoset.
"Merket det, som betød det,
som førte til det, som må bety det."
Nesten orgasmisk lineært.
Vi står nok på randen av noe
ubegripelig uten orden.
Arrogansen din har lært deg å tro at du er noe viktig.
Men i virkeligheten er du en yngel.
Bare en yngel som er i ferd med å svømme ut på det åpne havet.
Frykten tar bare de som har noe å miste.
Hva har jeg å miste?
Sherlock?
Vi kan kalle det: "Sirene-sangerinne-saken."
Eller: "Den fortryllende melodi-saken."
Det viktigste når man skal finne et bra navn, er bokstavrim.
Det pleier å… Doktor!
Jeg gikk gjennom noen av favorittnavnene mine på saker
med betjent Felts.
Hva har dere?
Vi har "Sirene-sangerinne-saken",
eller "Den fortryllende melodi-saken".
Vi elsket hverandre så høyt.
Kanskje du elsket henne, men hun elsket ikke deg,
ikke etter alt du gjorde.
Vi leste om eksperimentene.
Og Hudson fortalte om skrik og tortur.
-Det var ikke sånn. -Hvordan var det?
Vi gjorde eksperimentene sammen. De var ritualer.
Vi prøvde å finne en metode for å finne riften.
Alle gjorde det.
Hun skrek og ble syk på grunn av noe annet.
Alice pleide å…
Hun pleide å ha mareritt.
Kom igjen.
Sirkel.
-Sirkel. -Sirkel.
Sirkel.
Jessie? Jess!
Hvorfor er du ute? Har du gått i søvne igjen?
Jeg vet ikke. Jeg var i kjelleren. Jeg var…
-Du hadde mareritt. -Det var fryktelig.
Aldri mer. Jeg vil ikke.
Det er greit.
Jeg tror ikke du trenger.
Hva mener du?
Mammas mareritt var som synene dine.
Jeg stoppet Sherlock for å hente deg.
Du må høre. Det kan være svaret på alt.
Jeg har jo ikke lyst.
Det er tøft å høre om mamma,
men samtidig fint. Høre hvordan hun var.
For du vet ikke hvordan historien ender.
-Jo, selvsagt. -Nei, du vet ingenting!
Jess!
Jeg skal tenke på det.
Bare la meg være litt alene.
Hvorfor sløser du penger på øl?
Jeg trengte en drink.
Kjelleren er litt opptatt.
Noe å gjøre med ham vi så?
Gi deg.
Hvem var han?
-Faren din? -Han døde jo i militæret.
-Du sa det. -Han gjorde det.
Kom igjen, Bill.
Det var en fyr kalt Vic Collins.
Han var sjef i arbeidshuset da jeg og jentene var der.
Så ikke en hyggelig kar.
Nei.
Vi var unge da vi var i arbeidshuset.
Han en voksen mann i sin beste alder.
Jeg var bare en gutt.
Ganske rart egentlig.
Hva gjorde han?
Han slo meg bevisstløs.
En gang banket han meg,
så jeg havnet på sykestua i tre uker.
Jeg gikk bare på do uten å spørre.
Herregud, Bill.
-Hvorfor har du ikke nevnt det? -Ingen stor sak.
Men én ting.
Hvis det finnes rettferdighet, vil noen drepe ham.
Når han vandrer hjem om natta og minst forventer det.
Ja. Men den skyldige blir tatt.
De tiltaler ham for å drepe en høytstående mann.
-Skjønner du? -Ja! Jeg vet hva som skjer.
Ok, bra.
Kjøp en øl til meg, gjerrigknark.
Hvordan går det, Leo?
-Unnskyld, jeg… -Vær så snill, jeg…
-Hva? Er alt i orden? -Det går bra.
Du må ikke se meg sånn.
Som hva da?
Ødelagt.
Du ser ikke ødelagt ut. Hvorfor tror du det?
Kan du snu deg mens jeg tar på skjorta?
-Vær så snill. -Ja.
Noen koser seg i kveld.
Husker du da jeg spurte om du danset?
Jeg pleide å danse.
Jeg og Jessie danset for å skaffe penger.
-Det var nok flott. -Nei.
Sjømannens elskede venter ved månen
Sølvmånen, sølvmånen
Følg mine trinn.
Venter på at sjømannen Snart kommer hjem
Snart kommer hjem
Knirkingen fra buen i kveldslufta
I kveldslufta, i kveldslufta
Og den fagre møy slipper å vente lenger
Hvorfor så redd for å slippe meg innpå?
Hvorfor så redd for å gå uten skjorte?
Og fortelle hva som skjedde?
Skal det ikke være enklere enn dette?
Noen ganger er det vel for mange demoner.
-Beatrice… -Jeg må gå. Jeg har ting å gjøre.
Nå har Alice funnet ut at riften er åpen.
Hun visste at svaret på hvor den lå, var i marerittene,
men de ble verre.
Jeg er her, vennen. Det går bra.
Sånn.
Jeg vil ikke sovne igjen.
-Jeg vil ikke tilbake. -Nei.
Spørsmålet var om hun ville overleve skrekken
lenge nok til å tolke dem.
Det var ikke bare henne.
Sakene gikk ut over alle sammen.
En dag fikk vi en barbarisk sak av Gregson.
Vi visste ikke at det skulle bli den siste vi samarbeidet om.
Du kan si nei!
-De kan skaffe en annen. -Jeg vet du er sliten.
-Er jeg sliten? -Ok?
Ikke gjør det.
Når var sist gang du ikke tok noe for å våkne eller sovne?
Hver sak gir en bit av puslespillet.
Vi er så nærme å finne riften. Du er så nærme. Vær så snill.
Sammen kan vi redde verden.
Det er noe annerledes med denne saken.
-Jeg liker det ikke. -På hvilken måte?
-Vet ikke. Noe med John… -Er det et problem?
Ingen problem.
Alice.
Sherlock må ikke distraheres.
Sinnet hans fungerer best
når han ikke tenker på ubetydeligheter.
Jeg vil ikke stå i veien for hans gode sinn…
…eller hva?
Det er herr Lowe. Han fikk venstre arm stjålet.
I den andre senga ligger herr Welsh.
Høyre arm. Der borte ligger herr Bibby og herr Moore.
Venstre og høyre bein.
Vi kaller den: "Samlersaken."
-Hvem finner på navnene? -Alle likte det.
Skjedde dette i går?
Det har grodd fint, ser nesten ikke ut som han har mistet et lem.
Nei.
Vis deg selv.
Kom igjen, vis deg selv.
John.
Det er alkohol i den.
Resten er en spesiell blanding av urter og planter.
Kjørvel, eller noe fra persillefamilien.
Bark som jeg tror er akasie, galanga, einer.
Det var ett element som var vrient.
Snowdoniansk sveve.
Den vokser bare på en utilgjengelig klippe
i et fjell i Nord-Wales.
Slik finner vi samleren vår.
Sjansen er astronomisk…
Tar du den til Royal Botanical Gardens?
Finn ut om noen kjenner noen som tar med dette til byen.
-Sherlock, du er sliten. Alle er det. -Det er snowdoniansk sveve, John.
Jeg satser karrieren min.
Greit.
Jeg har aldri tatt feil.
Aldri trodd jeg kunne ta feil.
Fremdeles ikke.
Det må ha vært trettheten.
Jeg har mange talenter.
Men botanikk, kjemi er min gate.
Herr Holmes, fortell videre.
Ga sjefsbotanikeren deg dette?
Ja, Edith Dubois. Jeg snakket med kolleger av henne.
Det er ikke snowdoniansk sveve, men estragon.
Nei. Det ligner ikke.
-Ta det med tilbake og få dem… -Hør her!
Det er et villspor.
Beklager.
Men vi har ikke noe annet.
Åstedet, motivet, det var ingenting.
Tinkturen var hele… Det var hele greia.
Hør her…
Kan du ikke bli med på puben?
Kom igjen. Vi tar en drink slik vi pleide.
Nei, jeg bør bli her med Alice.
Hvorfor måtte du bli hos mamma?
Jeg vet du hører meg. Hva skjedde med henne?
-Hvorfor sier du det ikke? -Hun var hjelpeløs.
-Hva mener du med hjelpeløs? -Kan du skaffe noe?
Noe for å døyve det litt.
Det er mann nedi veien på Charing Cross. Raymond Duck.
Glem det!
Bli her, bli rusfri og fortell meg hva som skjedde!
Nei! Skaff meg noe!
Ellers får du ikke høre et ord til!
Hvor skal du, Bill?
Gå tilbake til puben.
Det angår ikke deg. Det må forbli slik.
Og når du blir arrestert?
Banke opp en gamling? Du får livsvarig fengsel.
Lett for deg å si. Lett om man ikke var der.
Ikke gjør det.
-Du kan ikke endre det han gjorde. -Spike.
Det var ikke mot meg! Alt det jeg sa.
Bankingen. Kjevebruddet. Sende meg på sykehus.
Det var ikke meg.
Det var Bea.
Jeg kunne ikke gjøre noe for å stoppe det.
Jeg var ikke stor nok.
Unnskyld. Jeg er…
Unnskyld. Jeg var…
Jeg er stor nok nå!
Fortell hva som foregikk med mamma, så er det ditt.
Nei, jeg bør bli her med Alice. Slik hun er…
Sherlock!
Hvordan går det, kjære?
Jeg tror jeg trenger jordmoren.
Du må ha gjettet det.
Jeg måtte høre det.
Sherlock.
Det å se henne ha det så vondt…
Å se slitet med fødselen…
Det var mitt livs verste dag.
Men plutselig ble det den beste.
Jeg er så lei for det.
Jeg vil ikke ha en unnskyldning.
Jeg vil ikke ha noe.
Jeg vil bare høre hva mamma så i marerittene.
Bødler.
Fra 1600-tallet.
Bødler.
Og trekanter.
Trekanter.
Hjelp oss.
Trekanter.
Trekant.
Det går bra.
Sånn.
Vi må forlate London, Sherlock. Med én gang.
Ellers vil det skje noe fryktelig. Vær så snill.
-Hør her. -Nei. Vi har en jobb å gjøre.
Vi er ferdige her.
Jobben ødelegger oss. Du føler det.
Det er bare du som kan lukke riften.
-Nei. -Det må være en ipsissimus.
Det finnes andre. Ikke mange, men de finnes.
En av dem kommer nok og lukker den.
Vi vet ikke det.
Men nå har riften gjort seg kjent for oss.
Tenk om det går. Og John skriver om det.
Tenk hva folk vil tro hvis vi redder verden.
Jeg burde ha visst det.
Det handlet aldri om å gjøre det rette.
Det handler om deg. Om myten om Sherlock Holmes.
-Alice, jeg… -Jeg kjenner deg.
Jeg kjenner deg bedre enn noen.
Du sa en gang: "Frykten tar bare de som har noe å miste."
Nå har du meg.
Du har jentene.
Du har oss.
Alice og jeg drar til Suffolk med jentene.
Hvor lenge?
Sier du at du er ute?
Dette er vel Alice sitt verk?
Hun påvirket og endret deg!
Mora til dattera mi. Forloveden min.
-Hun endret meg. -Hva skal jeg?
Jeg kan ikke ordne opp alene.
Kan ikke bare bo med deg. Vi er ikke gift.
Du klarer deg alltid.
Kanskje du ombestemmer deg når du får høre dette.
Jeg vet hvordan vi finner riften.
Jeg har lest og undersøkt i Gyllent daggry i månedsvis.
Fortsett.
Barrieren mellom vår verden og den neste
er på sitt tynneste der det er mye trafikk.
Altså, der det er mye død.
Hvis en rift dukker opp,
vil det skje der barrieren er mest sårbar.
Så tenkte jeg at siden Alice ser bødler,
bør vi lete etter en galge.
Det er utrolig. Hvorfor sa du ikke noe?
Jeg ville gjøre det alene.
Jeg ville at du skulle bli imponert og se meg.
Jeg ser deg.
Gjør du det?
Bare en teori.
Jeg ville være sikker før jeg brydde deg.
Problemet er at det er mange steder med galge i London.
Men kun én er formet som en trekant.
Tyburn!
Tyburn-galgen ble formet som en trekant
for å henge flere fra bjelkene.
-Åtte tusen ble hengt der. -Det er der.
Det må være der.
Hent Alice.
Hun vil ikke. Jeg kan ikke spørre. Hun er ikke frisk.
Men du overtalte henne.
Etter at du lovde at det var over, og du sa du ville dra.
Jeg hadde ikke noe valg.
Vær så snill. Gi meg opiumen.
-Jeg trenger den! -Fortell ferdig.
Jeg klarer ikke!
Fortell ferdig!
Jeg husker…
Jeg husker den natta som om det var i går.
Vi var som dere og vennene deres.
Jeg følte meg så gammel, så klok.
Vi var bare barn.
Yngel ute på det åpne havet.
Uvitende om hvor dypt havet var.
Uvitende om hva som skjulte seg i mørket.
Det er her. Her stod galgen.
TYBURN-GALGEN
Det er ingenting her.
Der. I trærne.
Sherlock.
Du trenger ikke å bevise at du er briljant.
Du er briljant som du er.
For den du er.
Beatrice er like mye din som Jessie.
Ok?
Hva mener du?
Riften var bare liten.
Jeg så ikke langt inn i den.
Hvordan så den ut?
Det var universets struktur.
Alice.
Hvis den utvider seg, vil verden forvri seg og folde seg sammen.
Kreftene, det usedvanlige, viser at det er i gang.
-Gi henne listen over besvergelser! -Jeg trenger ikke det.
Så fort hun rørte den…
Jeg visste den ville ta henne.
Den er fylt med energi.
Hørte den knitre som smeltende grisefett.
-Stanset du henne ikke? -Jo.
Da den lukket seg, begynte jeg å dra henne.
Jeg tok tak i henne, men var ikke sterk nok.
Ta tak i henne!
Jeg ropte at John måtte redde henne. Men han tok tak i meg i stedet.
Hold fast, Alice!
Nei, Sherlock!
Så var den borte.
Alice. Riften.
Som om ingenting hadde vært der.
Jeg har hørt nok.
Du lot oss tro at hun druknet.
-Hun ble gal. -Jeg beklager.
Og etterpå? Forlot du oss bare?
Jeg var syk og gjorde det jeg mente var best.
Du gjorde det beste for deg.
Ikke én dag har gått
uten at jeg har tenkt på dere.
Tankene dine var til stor hjelp
da vi var i arbeidshuset og ble banket, slått og spyttet på!
De var til stor hjelp da vi sultet
og lurte på om vi måtte selge oss selv.
-Jeg vil hjelpe dere nå! -Tror du det trengs?
Se deg rundt, herr Holmes.
Du er dekket av din egen urin og oppkast.
Mamma hadde rett.
Du tror du er briljant. Du lever for at andre skal si det.
Mamma var ti ganger den du noen gang kan bli.
Jeg har gjort feil.
Men riften, det som skjedde med moren deres, var ikke min feil.
I alle disse årene har én ting jaget tankene.
Jeg prøvde å fortrenge det, men det vokser og vokser…
Når jeg spør ham, har han et svar, klarer å berolige meg.
-Hva mener du? -John Watson er en mann
som aldri noensinne har blitt inspirert.
Hvordan fikk han plutselig innsikt som førte oss til riften?
Hvordan?
Vent! Jeg fortalte historien.
Vær så snill. Gi meg opiumen.
Nei!
Det er ikke opium.
Det er sukker.
Din løgnaktige megge. Du fortjener alt som skjer!
Jeg vil ikke se ansiktet ditt!
Hvorfor nøler du?
Du kom hit for å gjøre noe, ikke sant?
Hvorfor gjør du det ikke?
Jeg skulle skade deg.
Hvorfor ville du gjøre noe så fælt?
Det skal jeg si deg, Vic. Fordi å skade folk er hobbyen din.
Du er vel fra arbeidshuset?
Hvis jeg skadet deg, fortjente du det nok.
Barn lærer av å bli lært…
Jeg er ikke et barn lenger. Jeg har blitt sterk.
-Og du har blitt gammel. -Skjer med alle.
Det vil skje deg en dag.
Ja, du virker veldig kjent.
Jeg er flink med navn og ansikter.
Hva heter jeg?
Du var veldig ung da du kom, så vidt jeg husker.
Moren din kom fra Glasgow.
Hun ville ikke ha deg.
Feil. Moren min var en veverske fra Manchester.
Hun døde da jeg ble født.
Faren min overga meg til deg da han skulle i krigen.
-Han døde på Krim. -Ja.
Det er historien sykepleierne fortalte barna.
-Du lyver. -Krimkrigen endte i 1856, din idiot.
Du er kanskje dum, men jeg tror du kan telle.
Hun var prostituert, så vidt jeg husker.
Hun overga flere barn til meg.
Du kjenner meg ikke!
Du prøver å provosere meg.
Som om du kan huske meg blant hundrevis.
Hvis du kjenner meg, så vet du hva jeg heter.
Hva heter jeg, Vic?
Billy.
Du heter Billy.
Du vanket med søstrene.
Lille Bill.
Du gråt så mye om natta
at de måtte vekke meg, så jeg kunne ta meg av deg.
Hvorfor gråt du?
Fordi moren din var ei hore fra Glasgow som ikke ville ha deg?
Eller at faren din var en kunde som aldri får vite om deg?
Nei.
Kom deg ut av huset mitt, lille Bill.
Ellers skal du få noe å gråte for.
Jeg mistet besinnelsen.
Ja. Jeg hørte deg fra gata.
For en dust.
Jeg beklager.
Hvorfor beklager du?
For å ha presset deg til å treffe ham.
Jeg har aldri følt slik avsky for noen.
Hvordan klarte du å bevare fatningen?
Jeg måtte ikke.
Jeg blåser i ham.
-Hva mener du? -Jeg vet ikke.
Jeg innså at jeg hadde noen som var der i oppveksten.
En som var glad i meg og passet på meg.
Det har du fremdeles.
Glad i deg, Bea.
Han er en drittsekk,
men jeg er enig med Sherlock i noe.
Jeg tror Watson vet mer enn han sier.
Ikke overraskende om han står bak alt.
Jeg skal bevise det.
Og stoppe det.
Bea.
Ikke bruk styrken på å hate Sherlock. Han er ikke verdt det.
Han er en ødelagt, gammel mann som er fanget i minnene sine.
Hvor er Jessie?
Langt unna deg.
Hvordan har du det?
Litt mer meg selv.
Jeg kunne ha vært bedre for moren din.
Men jeg elsket henne.
Veldig mye.
Du må tro det.
Jeg gjør det.
Denne teen…
…er vel ikke samme typen blad som sist?
Nei.
Siden det er en ny type te og det var søndag i går…
…må fru Hudson ha kjøpt den
på Lanes Market.
Fru Hudson pleier å kjøpe den billigste,
men for å redde ansikt kjøpte hun den nest billigste. Ceylon.
DARJEELING-TE
Ceylon. Korrekt.
Ønsker nok du ikke traff henne.
De siste ti årene av livet har vært et helvete.
Men jeg lever gjerne 100 til for å få møte henne én gang til.
Livet skal ikke være smertefritt.
Glede og sorg danser hånd i hånd inn i natta.
Aldri gjem deg for dem.
Bea? Går det bra?
Få se kroppen din.
-Beatrice… -Få se.
Jeg vil se den.
Ta av deg skjorta.
Du må ikke skjule kroppen din mer.
Den er for fin til det.
Ikke mer gjemming.
Tekst: Erling