EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Hallå?
Är nåt på tok?
Vad är det frågan om?
Patricia Coleman Jones!
Följ med mig om du vill leva.
In i porten.
Stäng grindarna!
-Vilka är ni? -Hjälp mig med nyckeln.
Varför försöker de skada mig?
Vi vet inte. Troligen är de under hypnos av nåt slag. Fort!
-Vi måste iväg. -John, vänta!
Herregud.
Vi måste till Sherlock.
Tack. Ni är mycket vänliga.
Ni är säkert medvetna om raden av hemska överfall
mot mina medartister i West End i veckan.
Den här föreställningen är tillägnad dem.
Kom till mig
I natten, min älskade
Visa mig
Att vi kan besegra
Våra sorger
Och bedrövelser
Morgondagens vindar
Blåser inte
Sherlock Holmes.
Kom upp på scenen.
Så du gillade min sång?
Ja.
Bra.
Jag vill att du gör något för mig.
Ta ditt eget liv.
Ja.
-Sherlock, nej! -Jag beklagar.
Jag hörde inte vad du sa nyss.
Jag har visst lite vax i öronen.
Stilla. Sådär ja.
-Din jävel! -När visste du?
Jag visste inte. Jag var försiktig.
Sluta! Jag ville inte utsätta er för fara.
Jag försökte vara en god vän.
-Hann ni rädda aktrisen? -Hon mår bra.
Det gör hon.
Det vore ofint att inte tacka ordentligt.
-Hökfibbla från Snowdonia. -Va?
-Hökfibbla från Snowdonia. -Sitt ner.
Nej.
Jag behöver…
Gå på toaletten?
Okej. Jag hämtar en potta.
Enligt mrs Hudson är rummet på kredit, men du måste…
Tack för att du inte tog mig tillbaka till 221B.
Det var det enda du sa som jag förstod.
Vet du vem jag är?
Tack.
-För hjälpen. -Låt mig vara tydlig.
Jag struntar totalt i dig, mr Holmes.
Jag hjälper dig för att få information om min mor och Revan.
Hur vågar du tilltala mig så?
Du får fem minuter att vakna.
Teet är darjeeling.
Än sen?
Koppens öra doftar svagt av bryggjäst.
Troligen gjordes det i ordning av nån från puben.
Troligen mrs Hudson.
Hon köper sina varor i parti
från Saheed Anand på Emerald Street.
Han är bengal och darjeeling är från västra Bengalen.
Lägg till detta teets färg…
ASSAMTE
…och den behagliga smaken, så är bilden komplett.
Det är assamte.
God morgon.
Varför är du uppe?
Du måste vara stilla och låta kroppen vila.
-Hur är det med sidan? -Den är öm.
Jag tänkte göra rent dem lite.
Det behövs inte. Förlåt.
-Jag fixar det. -Vem gjorde det här, Leo?
Jag gjorde det själv, sa jag ju. Jag föll.
Så varför tittar du ut mot gatan? Letar nån efter dig?
Det var folk som inte ville att jag skulle ge mig iväg.
Så jag stack. Jag kan inte berätta mer än så.
Kan inte? Eller vill inte?
-Beatrice, jag vägrar återvända… -Vila lite, okej?
Jag återkommer.
Mitt misstag angående teet förut…
Assam Superb kommer från mrs Hudsons privata våning.
Jag borde ha vetat, för hon sparar det bästa teet åt sig själv
och sina fina gäster.
Jag gör sällan misstag, men jag vill medge det när jag gör dem.
Varför så fixerad vid te?
Du har fått fel intryck av mig.
Jaså verkligen?
Jag torkade upp ditt kiss från golvet i morse.
-Vilket intryck skulle jag få? -Du vet inte vem jag är.
Det jag har gjort. Människorna jag har räddat.
Så berätta.
Jag var den yngste nånsin
att anlitas som konsult av Scotland Yard.
-Var det så du mötte doktorn? -Nej.
John och jag möttes när vi började dela våning.
Han drog mig in i min första utredning,
fallet med Jefferson Hope.
Du har nog hört talas om det.
Nej.
Märkligt. Det skrevs mycket om det.
Efter den första framgången beslöt vi att bilda en detektivbyrå tillsammans,
men sen förändrades allt.
Hur beskrev John det?
"Ett mörker kom till London."
Och liksom du och dina vänner försökte vi ta reda på varför.
Först var det bara John och jag, men snart insåg jag att vi behövde hjälp.
Visst kan vi behöva hjälp,
men att anlita en siare från Limehouse
verkar inte vara särskilt klokt.
Vad har du emot Limehouse? Här finns allt möjligt.
Du kunde lära dig ett och annat.
Förresten har hon gåvan enligt Mycroft.
Vi behöver henne för att få svaret på gåtan.
Jag vill inte ta in nån vi inte känner.
Oproffsigt. Kommissarie Le Villard skulle inte göra det.
-Gör inte så där. -Va?
Du vet. När jag gör nåt du inte gillar,
säger du: "Så skulle inte Le Villard göra."
John, vi har inte att göra med pärltjuvar
eller svikna älskande som försöker förgifta varann.
Igår förvandlades en man till en råtta
inför våra ögon och försökte bita dig i ansiktet.
Vi måste få veta varifrån monstren kommer.
Det här är speciella brott,
så vi behöver anlita specialister.
Specialister?
Jag har löst alla fall jag åtagit mig,
det här är ingen skillnad.
När det här är över vill jag att du skriver om det.
Då blir jag så berömd
att man säger till Le Villard:
"Så skulle inte Sherlock Holmes göra."
Vi är i samma båt.
Om du inte vill att jag ska tala med henne, gör jag inte det.
Kläderna passar dig. Du ser råbarkad ut.
Bara gå.
Hej där. Vad heter du?
Beatrice?
Beatrice!
Välkommen.
Ursäkta.
Min chef tar med sina barn till jobbet och hänger sen på puben hela dagen.
-Kom in. -Jag heter Sherlock Holmes.
Det är viktigt att du litar på mig. Du behöver aldrig ljuga.
-Varför skulle jag det? -Flickan nyss hade dubbel virvel.
Det har du med. Och ursäkta att jag säger det,
men rummet doftar bröstmjölk.
Allt detta tyder på att du är flickans mor.
Men du har ingen vigselring,
vilket kan motivera lögnen.
-Du är här angående råttmannen. -Vad vet du om det?
Du är inte den ende med gåvor, mr Holmes.
Jess.
Sherlock talar om mamma. Kom och lyssna.
-Vad sa han? -Att hon var fängslande.
Självklart. Se på oss två.
Jag stannar här.
Linnemannen sa att mina mardrömmar kan visa var Revan är.
Jag väntar på att somna, och gå in i en.
Tunnlarna i drömmarna leder till en stor grotta.
Där de mörka tingestarna finns.
Jag ska gå tillbaka dit.
-Är du säker? -Jag måste.
Du, titta på de där.
Vad är det med dem?
Bill. Du ser inte så illa ut.
Visst har du stora öron och primitiv stil.
-Men du har stark personlighet. -Okej.
Du måste in i matchen igen.
Innan din pitt torkar bort.
Kom igen nu.
-Hej, jag heter Billy… -Se dig för.
Förlåt, jag bara…
Förlåt.
Ursäkta mig.
Är allt bra?
Jadå.
Allt är som det ska.
Jag är nästan klar. Håll still.
Du sa att det inte skulle göra ont, din lögnaktiga skit!
Så ful i mun hon är, flickan.
Svär när hon tatueras. Du har hamnat i dåligt sällskap.
Såja! Klart.
Okej, John. Rulla upp byxbenet och inta ställning.
-Jag ska vara varsam. -Han ljuger.
Man behöver inte hålla saker man lovat efter en liter whisky.
Vi har nog med smärta utan att tillfoga oss mer.
Nej, John! Du backar inte ur.
Vi kan inte ha tatueringar med "Irregulars"
om inte alla tre har dem.
Okej! Gör det!
Då gör vi det.
Han backade ur.
Han skyllde på yrsel och sprang sin väg.
Typiskt Watson.
Du har samma leende som din mor.
Fortsätt berätta.
Ni är alltför vänliga.
Verkligen.
Hur visste du att det var hennes sång
som hypnotiserade folk?
-Tur, antar jag. -Försök inte, Holmes.
-Berätta. -Vi vill veta.
-Jag vill höra det. -Inte ikväll.
Annars får doktorn berätta.
Ja, och då missar jag detaljer och irriterar dig.
Okej. Lord Cuerden var den enda personen
på matinén som inte senare begick ett brott.
Han är nästan helt döv.
Fantastiskt. Bravo, mr Holmes.
Jag kände igen namnet på deltagarlistan.
Han köper örontrumpeter hos en handlare på Holly Street.
Ursäkta mig.
Sover inte Beatrice hos Anna inatt?
-Vi har bäddat i gästrummet. -Jag är rätt trött.
Jag går nog hem.
Är allt bra?
Tröttnar du aldrig på att visa hur lysande du är?
Att förklara dina tankeprocesser om och om igen?
Min slutledningsförmåga intresserar folk.
-Min bevisföring. -Och du vill känna dig utvald.
Folk gillar dina förklaringar, för de ger en falsk känsla av ordning i kaoset.
"Detta betydde detta,
som ledde till detta som bara kan betyda detta."
Nästan orgastiskt linjärt.
Jag tror att vi står på gränsen till nåt
som saknar ordning eller förnuft.
Din arrogans har fått dig att tro att du är en jätte.
Fast du egentligen är en småfisk.
En småfisk som just ska simma ut i det stora havet.
Fruktan griper bara dem som har nåt att förlora.
Vad har jag att förlora?
Sherlock?
Vi kan kalla det "Fallet med sirensångerskan".
Eller "Fallet med den mordiska melodin".
Allitteration är nyckeln till bra namn på fall.
Det brukar vara… Doktor!
Jag gick just igenom några av mina bästa fallnamn
med konstapel Felts.
Vad har ni för namn?
Vi har "Fallet med sirensångerskan",
eller "Fallet med den mordiska melodin".
Vi älskade varandra så.
Du kanske älskade henne, men hon älskade inte dig
efter allt du gjorde mot henne.
Vi läste om experimenten i boken.
Hudson berättade om skriken, hur ni plågade henne.
-Så var det inte. -Hur var det då?
Vi gjorde experimenten tillsammans. De var ritualer.
Vi sökte efter en metod att finna Revan.
Vi gjorde det tillsammans.
Hon skrek och mådde illa av andra orsaker.
Alice brukade…
Hon brukade ha mardrömmar.
Kom.
Cirkel.
-Cirkel. -Cirkel.
Jessie? Jess!
Vad gör du här? Har du gått i sömnen igen?
Jag vet inte. Jag var i källaren. Jag bara…
-Du drömde en mardröm. -Den var hemskt.
Jag vill inte göra om det.
Det är okej.
Du behöver nog inte.
Vad menar du?
Mammas mardrömmar var visioner som dina.
Jag stoppade Sherlock för att hämta dig.
Du måste lyssna. Det kan vara svaret på allt.
Jag vill inte, sa jag.
Det är svårt att höra om mamma,
men fint också. Höra hurdan hon var.
Du vet inte vart historien leder.
-Visst vet jag. -Nej, du vet ingenting!
Jess!
Jag ska tänka på saken.
Låt mig vara ensam ett tag.
Varför slösar du pengar på öl?
Jag behövde nåt att dricka.
Källaren är upptagen just nu.
Har det att göra med killen vi såg?
Berätta nu.
Vem var han?
-Var det din pappa? -Han dog i armén.
-Så sa du. -Det gjorde han.
Kom igen, Bill.
Det var en som heter Vic Collins.
Han förestod arbetshuset där jag och flickorna var.
Ingen trevlig typ, antar jag.
Nej.
Vi var små på den tiden.
Han var en vuxen man i sina bästa år.
Jag var bara en liten pojke.
Det var egentligen märkligt.
Vad gjorde han?
Han brukade slå mig medvetslös.
En gång så allvarligt
att jag låg på sjukstugan i tre veckor.
För att jag gick på toa utan att fråga.
Jösses, Bill.
-Varför berättade du inte det här? -Ingen stor sak.
Men en sak är klar.
Om det finns nån rättvisa, kommer nån att döda honom.
När han går hem på kvällen. När han minst anar det.
Ja. Men den som gjorde det skulle åka fast.
Och få ett strängt straff för att ha dödat nån i hög ställning.
-Förstår du? -Ja! Jag fattar.
Okej, då.
Hämta en öl åt mig, din snåla fan.
Leo, hur mår du?
-Förlåt, jag… -Snälla, jag…
-Mår du bra? -Jadå.
Jag vill inte att du ser mig så här.
Hur då?
Trasig.
Du ser inte trasig ut. Varför tycker du det?
Kan du vända dig medan jag tar på skjortan?
-Snälla. -Okej.
Nån har i alla fall kul ikväll.
Minns du när jag frågade om du kunde dansa?
Jag brukade dansa förut.
Jag och Jessie dansade för att tjäna pengar.
-Det var säkert fint. -Det var det inte.
Sjömannens kära väntar i månens sken
Silvermånens sken
Gör som jag gör.
Väntar på att han ska komma hem
Komma hem, komma hem
En båge spänns i nattens sken
Nattens sken, nattens sken
Och fästmön väntar inte mer
Varför är du rädd att släppa mig nära?
Eller låta mig se dig utan skjorta?
Eller berätta vad som hänt?
Ska det inte vara lättare än så här?
Man har väl för många personliga demoner ibland.
-Beatrice… -Jag måste gå. Jag har saker att göra.
Alice hade räknat ut att en Reva hade öppnats.
Hon visste att svaret på var, fanns i hennes mardrömmar,
men de blev allt värre.
Jag är här, raring. Var inte rädd.
Såja.
Jag vill inte somna om,
-inte återvända. -Jag vet.
Frågan var om hon kunde överleva fasorna
länge nog för att tyda dem.
Men det var inte bara hon.
Fallen tog hårt på allas krafter.
En dag kom Gregson med ett särskilt barbariskt fall.
Vi visste inte att det skulle bli vårt sista fall tillsammans.
Du kan säga nej!
-Låt nån annan göra det. -Du är trött, jag vet.
-Jag? -Ja.
Nej. Sluta.
När behövde du inte nåt för att vakna eller somna senast?
Varje fall fogar en bit till pusslet.
Vi är så nära att finna Revan. Du är så nära. Snälla Alice.
Tillsammans kan vi rädda världen.
Nåt är annorlunda med det här fallet.
-Jag är orolig. -Hur då annorlunda?
-Vet inte, nåt med John… -Är det nåt problem?
Nej då.
Alice.
Sherlock behöver vara i fred.
Hans hjärna fungerar bäst
när han är fri från triviala angelägenheter.
Jag vill ju inte störa hans underbara hjärna…
…eller hur?
Mr Lowe. Han fick vänstra armen stulen.
I sängen bredvid ligger mr Welsh.
Högra armen. Och här har vi mr Bibby och mr Moore.
Vänstra respektive högra benet.
Vi kallar det "Fallet med samlaren".
-Vilka morbida namn. -De andra gillade det.
Hände det i natt?
Det har läkt så bra, som om det inte funnits några lemmar där.
Nej.
Visa dig.
Såja, visa dig.
John.
Basen är alkohol.
Resten är en ovanlig blandning av örter och flora.
Körvel, eller nåt besläktat med persilja.
Bark som jag tror är akacia, galanga, enbär.
Ett element förbryllade mig.
Hökfibbla från Snowdonia.
Växer bara på en otillgänglig klippsida
på ett berg i norra Wales.
Det är så vi hittar vår samlare.
Det är otroligt osannolikt…
Ta det här till Botaniska trädgården.
Fråga om de vet om nån tar in det hit till London.
-Sherlock, du är utmattad. Det är vi alla. -Det är hökfibbla från Snowdonia, John.
Jag kan slå vad om det.
Okej.
Jag hade aldrig haft fel förut.
Jag kunde inte ta fel, trodde jag.
Det tror jag ännu.
Det var nog utmattningen.
Jag har många talanger.
Men botanik och kemi är min specialitet.
Mr Holmes, fortsätt berätta.
Vem gav dig det? Chefsbotanikern?
Ja, Edith Dubois. Jag talade med andra i arbetslaget.
Det är inte hökfibbla, utan dragon.
Omöjligt. Det liknar inte det.
-Ta tillbaka det och… -Sherlock!
Det är dödfött.
Jag beklagar.
Vi har ingen annan ledtråd.
Brottsplatsen, motivet, ingenting.
Tinkturen var… Den var alltihop.
Hör på…
Följ med mig till puben.
Vi tar en drink som vi brukade göra.
Nej, jag borde stanna hos Alice.
Varför måste du stanna hos mamma?
Jag vet att du hör. Vad var det med henne?
-Varför berättar du inte? -Hon var handlingsförlamad.
-På vilket sätt? -Snälla, ge mig nåt.
Nåt som lugnar ner mig.
Det finns en man vid Charing Cross. Raymond Duck. Snälla!
Knappast!
Du ska nyktra till och berätta vad som hände henne!
Nej! Ge mig nåt!
Annars får du inte ett ord ur mig! Inte ett ord!
Vart ska du, Bill?
Gå tillbaka till puben.
Det rör inte dig. Och det är bäst så.
Tänk om du blir gripen?
Slå en gammal man? Du får livstids fängelse.
Lätt för dig att säga. Du var inte där.
Sluta, Spike!
-Du kan inte ändra det han gjorde. -Spike.
Det var inte mot mig! Det jag berättade om.
Misshandeln. Att jag hamnade på sjukhus.
Det var inte jag.
Det var Bea.
Och jag kunde inte hindra det.
Jag var för liten.
Förlåt, Bill…
Förlåt. Jag var…
Men nu är jag stor nog!
Berätta vad som hände min mamma, så får du det.
Nej, jag bör stanna hos Alice. Hon är…
Sherlock!
Hur mår du, raring?
Jag behöver nog en barnmorska.
Du måste ha anat det.
Jag ville höra dig säga det.
Sherlock.
Att se henne i sån smärta…
Att se födslovåndorna…
Det var mitt livs värsta dag.
Men plötsligt var allt underbart.
Jag är så ledsen.
Jag vill inte ha en ursäkt
eller nåt annat av dig.
Jag vill bara att du säger vad min mamma såg i sina mardrömmar.
Bödlar.
Från 1600-talet.
Bödlar.
Och trianglar.
Trianglar.
Hjälp oss.
Trianglar.
Triangel.
Det är bra nu.
Såja.
Vi måste lämna London, Sherlock. Genast.
Om vi inte gör det, kommer nåt hemskt att hända. Snälla.
-Lyssna. -Vi kan inte. Vi har arbete att göra.
Vi är färdiga här.
Arbetet knäcker oss. Du känner det, jag vet.
Om vi hittar Revan, kan bara du stänga den.
-Nej. -Det måste vara en Ipsissimus.
Det finns andra som jag. Inte många, men de finns.
En av dem kommer säkert att stänga den.
Nej, det vet vi inte.
Nej, Revan har gjort sig känd för oss.
Vi kan lösa det. John skriver om det.
Vad ska folk säga om vi räddar hela världen?
Jag borde ha förstått.
Det handlade aldrig om att göra det rätta,
utan om dig, myten om Sherlock Holmes.
-Alice… -Sluta. Jag känner dig.
Bättre än nån annan.
Du sa en gång: "Fruktan griper bara dem som har nåt att förlora."
Men nu har du mig.
Du har flickorna.
Du har oss.
Alice och jag far till Suffolk med flickorna.
För hur länge?
Vadå, hoppar du av?
Du har lyssnat på Alice, va?
Hon har påverkat dig!
Hon är min dotters mor. Min fästmö.
-Ja, hon påverkade mig. -Jag då?
Jag kan inte reda ut det här själv.
Jag kan inte bo med dig för evigt.
Du klarar dig. Du landar jämt på fötterna.
Du kanske ändrar dig om du lyssnar på mig.
Jag vet hur man hittar Revan.
Jag har gjort efterforskningar hos Gyllene gryningen.
Fortsätt.
Jag tror att barriären mellan vår värld och nästa
är som tunnast där folk passerar gränsen.
Alltså en plats där många dör.
Så om en Reva uppträder,
händer det där barriären är som mest sårbar.
Så eftersom Alice ser bödlar, tänker jag att
vi borde söka efter galgar.
Fantastiskt, John. Varför sa du inget tidigare?
Jag ville göra det själv.
Jag ville att du skulle se mig, bli imponerad av mig.
Jag ser dig, John.
Gör du det?
Bara en teori.
Jag ville vara säker innan jag sa nåt.
Problemet är att det finns dussintals galgbackar i London.
Ja. Men bara en formad som en triangel.
Tyburn!
Tyburns galgbacke byggdes som en triangel
så att de skulle kunna hänga fler.
-Åttio tusen har hängts där. -Just det.
Där måste det vara.
Hämta Alice.
Nej. Jag kan inte be henne. Hon är inte frisk.
Men du övertalade henne, va?
Efter att du lovat att det var slut, att ni skulle resa.
Jag hade inget val.
Snälla. Ge mig opiet.
-Jag behöver det! -Berätta färdigt.
Jag kan inte!
Berätta färdigt!
Jag minns…
Jag minns den kvällen som om det var igår.
Vi var precis som du och dina vänner.
Jag kände mig så gammal, så vis.
Men vi var ungdomar.
Småfisk ute i det stora havet.
Omedvetna om hur djupt havet är.
Omedvetna om vad som lurade i skuggorna där nere.
Här är det. Här stod galgarna.
PLATSEN FÖR TYBURNS GALGBACKE
Här finns inget.
Där borta. Bland träden.
Sherlock.
Du behöver inte bevisa för nån hur lysande du är.
Det räcker som det är.
Som den du är.
Beatrice är din lika mycket som Jessie.
Okej?
Vad menar du?
Revan var liten.
Jag kunde inte se mycket av den.
Hur såg den ut?
Det var själva universums urmateria.
Alice.
Om den vidgas, kommer världen att dras in i sig själv.
Krafterna, det märkliga, visar att det har börjat.
-Ge henne listan med besvärjelser! -Jag behöver dem inte.
Så snart hon vidrörde den,
visste jag att hon var förlorad.
Den flödade av energi. Kraften.
Den fräste som när man smälter grisister.
-Försökte du inte göra nåt? -Jo.
När den stängdes, började den dra in henne.
Jag grep tag i henne, men var inte stark nog.
Ta tag i henne!
Jag ropade åt John att rädda henne, men han grep tag i mig istället.
Håll i, Alice!
Nej, Sherlock!
Sen var allt borta.
Alice. Revan.
Som om inget hade funnits där.
Jag har hört nog.
Du lät oss tro att hon drunknat.
-Att hon blev galen. -Förlåt.
Och sen? Sen övergav du oss båda.
Jag var sjuk. Jag gjorde vad jag trodde bäst.
För dig själv, ja.
Inte en dag har gått
utan att jag har tänkt på er båda.
Det var just en stor hjälp
när vi var på arbetshuset och misshandlades och bespottades.
De var till stor hjälp när vi svälte och undrade
om vi måste sälja oss för att överleva.
-Jag vill hjälpa nu! -Som om vi behöver dig?
Se dig omkring, mr Holmes.
Du är täckt av din egen urin och dina egna spyor.
Mamma hade rätt.
Du tror att du är lysande, och vill höra det från andra människor.
Min mor var tio gånger bättre än du.
Jag har gjort misstag.
Men Revan, det som hände er mamma, var inte mitt fel.
Alla dessa år har en sak hemsökt mina tankar.
Jag har försökt skjuta undan det, men det bara växer och…
När jag frågar honom har han jämt svar och försöker lugna mig.
-Vad pratar du om? -John Watson
har levt hela livet utan att nånsin få inspiration.
Så hur fick han plötsligt insikter som ledde oss till Revan?
Hur?
Nej, vänta! Jag har berättat.
Snälla. Ge mig mitt opium.
Nej!
Det är inte opium.
Det är bara socker.
Lögnaktiga slyna! Du förtjänar allt du drabbas av!
Jag vill inte se dig!
Varför tvekar du, pojke?
Du kom väl för att göra nåt?
Varför inte göra det?
Jag kom för att skada dig.
Varför vill du göra nåt så hemskt?
Det ska jag tala om, Vic. För att du gillar att skada folk.
Du är från arbetshuset, antar jag?
Om jag gjorde dig illa, förtjänade du det säkert.
Barn lär sig genom hårda…
Jag är inget barn mer. Jag har blivit stark.
-Och du är gammal. -Det händer oss alla.
Det händer dig med en dag.
Ja, du är bekant.
Jag har bra minne för namn och ansikten.
Så vad heter jag?
Du var ung när du kom till oss, vill jag minnas.
Din mor kom från Glasgow.
Hon ville inte ha dig.
Fel. Min mor var en väverska från Manchester.
Hon dog när hon födde mig.
Min far lämnade mig till er när han gick ut i kriget.
-Han dog i Krimkriget. -Ja.
Så sa sköterskorna till alla barn.
-Du ljuger. -Krimkriget slutade 1856, din idiot.
Du kanske är dum, men nog kan du räkna.
Hon var prostituerad, vad jag minns.
Du var inte det första eller sista av hennes barn.
Du känner mig inte!
Du försöker bara förvirra mig.
Som om du minns mig bland hundratals barn.
Om du verkligen känner igen mig, så vet du mitt namn.
Vad heter jag, Vic?
Billy.
Du heter Billy.
Du brukade hänga ihop med systrarna.
Lilla Bill.
Du grät mycket på nätterna,
så de väckte mig för att ta hand om dig.
Vad grät du för?
Att din mor var en hora från Glasgow som inte ville veta av dig?
Eller att din far var en torsk som inte vet att du finns?
Nej.
Gå härifrån, lilla Bill.
Annars ska du få se på annat.
Jag skrek åt honom.
Jag vet. Det hördes ner på gatan.
Vilken skit.
Jag är ledsen, Jess.
Varför ber du om ursäkt?
Att jag uppmanade dig att träffa honom.
Jag har aldrig varit så äcklad av nån i hela mitt liv.
Hur kunde du kontrollera dina känslor?
Jag behövde inte.
Jag struntar i honom.
-Hur menar du? -Jag vet inte.
När jag var liten visste jag att nån tog hand om mig.
Nån som älskade mig och såg efter mig.
Så är det än.
Jag älskar dig, Bea.
Han är visserligen en skit,
men Sherlock har rätt i en sak.
Watson vet mer än han visar.
Han kanske ligger bakom alltihop.
Jag ska bevisa det.
Och stoppa honom.
Bea.
Slösa inte energi på att hata Sherlock. Han är inte värd det.
Han är en trasig gubbe som är fången i sina minnen.
Var är Jessie?
Långt bort från dig.
Hur mår du?
Lite mer som mig själv.
Jag kunde ha varit bättre mot er mor.
Men jag älskade henne.
Jag älskade henne mycket.
Du måste tro mig.
Det gör jag.
Det här teet…
Det är inte samma som förut, eller hur?
Nej.
Eftersom det är en ny sort, och igår var söndag…
…kan mrs Hudson bara ha köpt det
på Lanes marknad.
Jag känner mrs Hudson, så hon ville köpa billigaste sorten,
men för att inte behöva skämmas köpte hon det näst billigaste. Ceylonte.
DARJEELINGTE
Ceylon. Det stämmer.
Du ångrar att du mötte henne.
Senaste årtiondet av mitt liv har varit ett helvete.
Men jag tar gärna 100 år till av det om jag får ett till ögonblick med henne.
Livet ska inte vara fritt från smärta, Beatrice.
Glädje och lidande hör samman här i livet.
Göm dig aldrig från dem.
Bea? Är allt bra?
Får jag se din kropp.
-Beatrice… -Visa mig.
Jag vill se den.
Ta av undertröjan.
Göm inte din kropp för mig mer.
Den är för fin för att gömma.
Inget mer gömmande?
Inget mer gömmande.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson