EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Hvor lenge er normalt?
Hvordan skal jeg vite det?
Ti minutter?
Jeg tok ikke tiden.
Men du likte det, ja?
Hør her…
-Jeg likte det. -Leo.
Jeg likte det.
Virkelig. Slutt nå. Vi må konsentrere oss.
Det var mer et kvarter.
Neste gang tar vi tiden. Ikke noe press.
-Så det blir en neste gang? -Ikke nødvendigvis.
-Men du sa neste gang. -Vi er opptatt nå.
Jeg har ikke fem minutter til overs.
Unnskyld. Det var mer enn fem minutter.
For pokker!
Hvem skulle han besøke?
"Høyre øre fjernet i angrep.
Venstre øye fjernet i angrep."
Jeg skjønte det.
Og han døde ikke?
Det står at ofrene kom til sykehuset
med sårene leget.
Minimalt blodtap.
Det virker…
Det virker umulig.
Vi kaller det "samlersaken".
Det ser nesten ikke ut som han har mistet et lem.
Snowdoniansk sveve.
Samleren er her.
Vi snakket med en av sykepleierne.
Det er nye ofre.
Én mangler litt av leveren. Én litt av venstre lunge.
Hva så? Spike sier at det var monstre overalt i går.
Hva er spesielt med denne?
Sherlock nevnte en sak. Den eneste han aldri løste.
Venstre ben, høyre ben, venstre arm, høyre arm, alt fjernet.
Sår ble mirakuløst leget.
Som med denne.
Vi tror noen prøver å bygge et menneske
med andres kroppsdeler.
Kreftene for å gjøre det må ha stoppet da Bea og Jessies…
Da riften lukket seg første gang.
En ny rift er åpen, de fortsetter.
Jeg skjønner ikke planen.
Hva om det skjer igjen?
Hva så? Hva er vitsen? Hvordan hjelper det å finne riften?
Jessie kommer ikke dypt nok inn i monstrene for å se den.
Poenget er, Billy, at av alle sakene
er Watson interessert i denne, og vi i ham.
Hva om det fins en annen måte?
Nei.
Hvis du går dypere inn i marerittene,
-inn i den store hulen… -Aldri igjen.
Det må være fælt,
men du kan dra når som helst, så jeg forstår ikke…
Dere vet ikke hvordan det er. Jeg nekter.
-Som om du hadde. -Jeg…
-Vi skal ikke tvinge henne. -Slutt! Ok? Bare slutt.
Vi er alle…
Bare litt slitne.
La oss…
Bare pust dypt inn.
Bea.
Noen ledetråder i kroppsdelsaken?
Sherlock sa det ble brukt en sjelden plante.
Snowdoniansk sveve.
Watson snakket visst med en ekspert. Edith Dubois.
-Vi starter med henne. -Ok.
Bra. Da starter vi der.
Leo.
Finn adressen på rådhuset,
og etterpå drar vi dit sammen.
Jeg er ikke interessert. Jeg må gjøre ting.
Og dere trenger ikke meg for å gjøre det.
Bare gjør det.
Bill! Hva er det?
Gå.
Ikke jeg heller.
Hva er det?
Utrolig at du spurte meg om det.
-Nei, jeg spurte ikke… -La meg være i fred.
Billy! Stopp!
Billy, vent. Stopp.
Hør her.
-Hvordan var det å snakke med ham? -Hvem?
-Spike sa det. -Spike er løsmunnet.
Han er en god venn.
La oss ta en prat.
Han sa de løy om foreldrene mine.
At moren min var en…
Hun var ikke veverske.
Kanskje han løy.
Jeg dro til arbeidshuset og sjekket.
Hør her.
Jeg vil ta ham for det med deg.
-Glem det. -Jo.
Det er ikke din feil. Du var liten.
Barn skal ikke beskytte andre. De skal bli beskyttet.
Jeg hater ham.
Jeg også.
Jeg også. Men vil du ødelegge deg selv?
Det er det som skjer.
Du er tøff, men også snill.
De med godt hjerte kan ikke skade noen uten at det skader dem.
Vi trenger deg.
Styrkene dine.
Hjertet ditt.
Det kan ikke erstattes.
Du er god til å prate. Urettferdig.
-Eliksir? -Nei takk.
"Når en mann er trett av London,
er han trett av livet.
For i London finnes alt livet har å by på.
I verdens historie har det aldri vært en by som den.
En by der du kan være hva som helst.
Gjøre hva du vil."
Jeg er bevæpnet.
Det er du nok.
Siden du åpenbart er vill.
Se på deg selv.
Men du er ikke vill, er du vel?
Du later som.
Nei.
Jeg har venner her.
Jeg har et liv…
Så de vet du er prinsen av England.
Eller er ikke folk her vennlige mot folk som deg?
Tar du meg med til slottet, er jeg ikke en prins.
Jeg vil ikke delta på møter,
banketter, frokoster, tilstelninger.
Jeg vil ikke snakke med min egen mor.
Hva sa hun da jeg dro?
Da hun fant ut at den syke gutten forsvant ut i det fri.
Hun vet vel ikke at jeg er borte?
Du har ikke sagt det.
Rør meg, så forteller jeg hvor uaktsom du har vært.
Hvordan kan du bevare overlegenheten
når du ikke jobber for kronen?
Jeg bestemmer over min egen skjebne.
Jeg!
Jeg drar tilbake til slottet om og når jeg vil.
Og dessuten, Daimler…
…du kan ikke gjøre noe med det.
John?
Jøss!
Jeg fikk nesten hjerteinfarkt.
Hvordan kom du inn?
Bea laget en ekstranøkkel.
Jeg beundrer det.
Jeg vil ikke være her. Jeg har ikke noe annet valg.
Du må hjelpe.
Sikker på at det er her?
11 Colebrook Gardens. Edith Dubois.
Noen kom oss visst i forkjøpet.
Watson.
Hvorfor vil Watson finne denne plantedama?
Jøsses.
Vår venn, doktoren, koste seg her.
Milde måne. Han har ramponert stedet.
Er dette Edith?
Sammen med mannen?
Ser ikke så munter ut.
Jeg tror jeg fant det Watson lette etter.
Ligner på en dagbok.
"19. august.
Sykdommen har heldigvis bare angrepet armer og ben.
Tærne og fingrene blir sorte når de råtner."
Mannen hennes.
"Oktober. Sykdommen har beveget seg til organene.
Gjør jeg ikke noe, dør han.
Jeg planlegger å legge ham i koma.
Få ham til et trygt sted.
Jeg holder ham kald for å bevare det som er igjen.
Så bruker jeg naturen til å rekonstruere ham.
For å få ham tilbake."
Det er henne. Hun er samleren.
"Et trygt sted"?
Til stor hjelp. Hun kan være hvor som helst.
Sherlock sa:
"Snowdoniansk sveve trenger spesielle forhold for å blomstre."
I naturen vokser den kun på en klippe i Nord-Wales.
Botanisk hage.
Se her. Se hva Watson gjorde.
Det viser desperasjon.
Frykt og sinne.
Hvorfor er han desperat?
Hvorfor si til Sherlock
at sveven var et villspor når det var feil?
La oss få noen svar.
Kanskje vi kan tilbringe fem minutter sammen i kveld.
Når vi er tilbake.
Hvis det skjer.
Vi gjør det.
En gang gjør vi kanskje ikke det.
Vi har vært heldige, men…
Vil du dra tilbake?
Vi kan ikke.
Godt at du er her.
Helt siden du kom…
Hva er det?
Jeg har følt meg tryggere.
Jeg også.
Jeg satte nøkkelen i låsen så Watson ikke kommer inn.
Vet ikke hvor jeg skal begynne.
Gjør det du gjorde da du forstod mammas syner.
-Det er lenge siden. Husker ikke. -Du må ha det i hodet.
Det er under 15 år med dritt.
Ikke bann.
Folk som banner, er fantasiløse og late.
-Et forsøk på oppdragelse? -Jeg sier det bare.
Du tilbyr faderlige råd?
-Jeg sier ikke… -Dritt.
Pupper. Pikker. Baller.
Drittballer.
Ferdig?
Kan du ikke bare…
Fortell hva du ser i marerittene.
Jeg er under jorda et sted. I en tunnel.
Det er et stort hull. Som en hule.
Det er lik der.
Mange lik.
Kanskje en krypt?
Katakomber?
Det er monstre.
Skremmende ting.
"Skremmende ting"?
Kan du være vagere?
Jeg blir distrahert av detaljene.
De har på sort kappe.
Og masker.
Lange neser. Spiss nesetipp. Og hule øyne.
Du ser pestleger.
De brukte slike masker under svartedauden.
Fulle av urter og krydder for å beskytte seg mot "dårlig luft".
Det var bare tull, men vitenskapen var i startgropen.
Siden tåken mellom verdenene er tynnest der det er stor trafikk,
bør du se etter en pestgrop.
Det er det.
Det bare fortsetter.
Dette virker kjent.
Det er stedet som var på bildene i huset.
SJEFSBOTANIKERENS DRIVHUS
Hold tett sammen.
Da Prometheus lagde mennesker av leire og ga dem ilden,
straffet Zevs ham med å lenke ham til en søyle.
Og fikk en gribb til å spise leveren hans hver dag i all evighet.
Hvordan vil dere straffe meg?
Billy.
Det er over.
Ja, du har rett.
Det er over.
Men ikke av grunnen dere tror.
Det er over fordi han er klar.
Han er ferdig.
Serumet får ham til å våkne.
Vi kan ikke la henne vekke det.
Jeg har gjort ham sterk.
Han vil ikke like at dere truer meg, tro meg.
Hva forventet du?
Du kan ikke stjele kroppsdeler uten følger.
Jeg tok fra de som hadde råd til å miste dem.
Jeg drepte ingen. Han trengte ikke vitale organer.
Vi så en mann med et hull på størrelse med en neve.
Han er lagd av 30 mennesker!
Jeg behersker liv!
Historien om Prometheus er en advarsel.
De som prøver å vende vitenskap mot natur, vil møte katastrofe.
Det du gjør, er galt.
Galt?
Ikke snakk til meg om galt.
Mannen min var kirurg.
Reddet liv.
Likevel ga Gud ham denne sykdommen,
mens voldtektsmenn og drapsmenn var friske og raske.
Vel…
Jeg klarte å bli Gud.
Jeg skal bli bedre enn ham.
Nei, ikke gjør det!
Sammy! Jeg er her.
Nei.
Sammy?
-Det er over. -Nei.
Vi er ikke ferdige.
Jo. Det er massevis av pestgroper i London.
Dra til alle for å se om du føler noe.
Vi har ikke tid til det.
Vi har ikke noe annet.
Det var sirklene i marerittene.
Jeg vil ikke vite det! La meg være i fred!
Vær så snill…
…ikke gråt.
Jeg kan ikke gå inn i marerittene igjen.
Jeg klarer ikke.
Jeg vet det.
Jeg holdt moren din i hånden når hun gjorde det.
Holdt henne gjennom nattens mørke mens hun fikk anfall.
Hun skalv.
Dette må bare ta slutt.
Ok.
Sirkler, groper.
Den eneste…
Det er en pestgrop under London Library.
Leserommet kalles Sirkelrommet.
Altså, det er…
Jeg bare gjetter, men…
…vi kan dra dit.
Se om du føler noe.
Den må ha nådd hans vitale organer.
Jeg skulle ha samlet flere deler.
Fortell oss om John Watson.
For 15 år siden ble en rift åpen.
Vi vet at både du og han var involvert.
Fortell oss hva du vet.
Hvorfor det?
Da skal vi ikke angi deg.
I så fall fortsetter hun å ta kroppsdeler.
Samme det. Det er uviktig.
Det er viktig å finne ut om John Watson.
Vi kan ikke det, Bea.
Herregud.
Dere hater ham nesten like mye som meg.
Jeg trodde dere ville redde ham.
Redde ham?
Det var som faen.
Hvorfor kompasset?
Fenomenene påvirker jordas naturlige magnetfelt.
Nærmer du deg riften, blir kompasset vilt.
Jeg ville si takk.
For hva da?
Det er lenge siden sist jeg var ute.
Det føles…
Det føles godt.
Vekker minner.
Jeg vet hvor tøft det må ha vært.
Hvor skremmende.
Men de mørkeste tider pleier å danne de næreste bånd.
Det er en gave.
Å føle seg knyttet til andre.
Så nær.
Å være i en gruppe.
Vern om det.
Tro meg.
Varer ikke evig.
Kom igjen. Fort deg.
Ok. Vi setter i gang.
Sirkelrommet.
Føler du noe?
Det må være noe feil med kompasset.
Det er ikke her.
Det må være her.
Kommer ikke på andre steder som er bedre egnet.
Men det kan finnes.
Nei. Det må være her.
Det må det.
Lukk øynene.
-Pust… -Jeg sa jo at det ikke er her.
Bare glem det.
Herregud.
-Vi må befri ham. -Nei.
Hva?
La ham være.
Når får vi en slik sjanse?
Beatrice.
Du skulle fortelle om ham.
Gjør det.
Med glede.
Da Sammy ble syk, prøvde jeg å bremse utviklingen.
Jeg prøvde alt. Ingenting fungerte.
Da jeg hadde brukt opp vitenskapen,
gikk jeg til det okkulte.
Den som klarer å kontakte de døde…
Jeg mener ekte kontakt.
Kontakt som kan dokumenteres.
Den personen blir verdens mest berømte.
Et geni større enn Newton, Galileo, Arkimedes.
Det går an.
Vi får det til hvis vi gjør vårt beste.
Kom til Edinburgh-avdelingen til Daggry neste helg.
Vi skal holde en rekke seanser som…
Herr Holmes er faktisk ganske opptatt.
-Han har ikke tid til turer… -Tull!
Hva er viktigere enn dette?
Beklager vennen min.
Han sliter med å bli engasjert av sånt.
Han har ikke anlegg for det.
Det stemmer ikke.
Jeg har studert flere gamle sumeriske tekster.
De tror at når noen døde,
havnet de i den dystre underverdenen kalt Ereshkigal.
Med tre innganger voktet av tre monstre.
Det er besøk til herr Holmes.
Ja?
Jeg heter Edith Dubois.
Jeg fikk adressen av Gyllent daggry.
De ba meg spørre etter Sherlock Holmes.
Han er opptatt. Kom tilbake en annen dag.
Jeg tror jeg vet hvordan man når den andre siden.
Hva mener du? Hvordan?
Jeg har fått tak i…
Jeg klarer ikke å forklare.
Det er en slags relikvie.
Er den ekte?
Jeg har brukt alle pengene på den.
Hva gjør vi?
Jeg tar den og sjekker at den er autentisk.
Sammy?
Sammy, jeg er her.
Jeg er her.
Nei.
Den blir her. Jeg kjenner deg knapt.
Kom jeg hit på grunn av ekspertisen?
Ja…
For å finne en måte å puste liv i bena til mannen din.
Jeg tar relikvien. Jeg finner en måte.
Doktor, all min forskning tilsier er det farlig å bruke den.
Tror du jeg er en amatør?
-Nei. -Vær så snill.
Ikke undervurder evnen min.
Tar det lang tid?
Jeg tar kontakt.
Men du tok aldri kontakt, gjorde du?
Du tok håpet fra en som prøvde å redde mannen sin,
og du forkastet det.
Jeg ventet…
…og ventet.
Men du hadde andre planer.
TYBURN-GALGEN
Pelkadorn, eldorn, alband,
lumidorn,
kulonos, almonus.
Det gikk noen uker, og Sammy holdt på å dø.
Jeg brukte et åndebrett for å få hjelp.
Men noe hadde endret seg.
Plutselig klarte jeg å forstå planter på et molekylært nivå.
Jeg kunne kombinere essensene og utføre mirakler.
Slapp av, min kjære.
Jeg visste hva jeg måtte gjøre.
Det er til det beste.
Hvil deg.
Jeg skal gjenskape deg.
Noen måneder senere fikk jeg besøk.
Hva har du gjort, Edith?
Jeg kan spørre deg om det samme.
Hvordan fant du meg?
Snowdoniansk sveve.
Sherlock snuste den frem fra en av dine drikker. Jeg visste det.
Da jeg så ofrene, visste jeg det.
-Hvor er mannen din? -På et trygt sted.
Jeg skal gjenskape ham.
Du er sinnssyk.
Og du går
tilbake til Sherlock og sier han tok feil.
-Jaså? -Ja. For jeg vet hva du gjorde.
Jeg så det da jeg fikk kreftene.
Hvis du sier ett ord, sier jeg at du tok relikvien,
og ikke bare for å kontakte de døde,
du lagde et hull i universet.
Det var deg.
Det var deg hele tiden.
Du åpnet riften som drepte mamma.
-Det var du. -Nei!
Jo! Og du løy for Sherlock.
Du lot som du lette etter riften
når du visste hvor den var.
Hvis vi kontrollerte monstrene,
fikk jeg tid til å lukke den.
Moren din skulle ikke… Jeg trodde det var en annen måte.
Det var ikke det.
Og det ødela henne.
Det tok henne fra meg.
Beklager.
Utrolig at det var deg.
Utrolig at du står bak alt.
-Etter alt vi har opplevd. -Ikke denne gangen.
Jeg sverger.
Da den første riften var åpen, kastet jeg relikvien i Themsen.
Jeg sverger! Vær så snill!
Du må tro meg. Jeg sverger.
Ingen rører seg!
Hvis jeg slipper denne,
vil alle dø.
-Kan vi ikke lete videre? -Nei.
Jeg lar meg ikke ydmyke.
Jeg vil ikke bli tvunget til noe.
Se deg rundt. Gatene blir ville.
Ta mitt råd og kom deg bort.
Hva er galt?
-Du vil bare ruse deg. -Ja.
Det er det narkomane gjør.
-Hvorfor ikke hjelpe? -Jeg vil ikke.
Det er ikke en grunn.
Fordi jeg ikke er som før.
Derfor.
Fordi Sherlock Holmes ikke eksisterer.
Uansett hvilken dyktighet, magi eller metode, er han borte.
Jeg tror ikke det. Du er bare redd.
Redd?
Er du frekk nok til å kalle meg redd?
Du har svarene i hodet.
Men du er for redd til å være i synene. Patetisk.
Hør her. Byen begynner å gå i sønder.
Se på alle lidelsene du kan stoppe om du var litt modig.
Du måtte ikke være briljant.
Jeg trengte ikke det.
Bare at du kjempet med meg.
Han har en pistol!
Vekk fra gata, det er utrygt.
Vi hadde jo en avtale.
Gi deg!
Dere ville aldri la meg gå.
Vær så snill!
Og du, John,
hvorfor tror du ikke jeg drepte deg da du snoket?
Jeg har tenkt på det,
at jeg kanskje må bytte ut hjertet og nervene.
Deler du ikke kan ta uten å drepe noen.
Men med livet ditt, John…
…gjør jeg et unntak.
Vi to er like.
Vi prøvde å leke Gud, og lærte at det straffet seg!
Jeg leker ikke Gud.
Jeg er en gud.
Som gud må jeg iblant la de uskyldige lide for et godt formål.
Jeg beklager at dere ble involvert.
Beklager at dere ble involvert med ham.
-Vær så snill. -Mannen din er borte.
Du får ham ikke tilbake.
Det holder!
Én duft av denne…
…dere vil ikke kjenne noe.
Sammy.
Du er her.
Du er her, Sammy.
Min elskede.
Du lever.
Vekk fra ham.
Jeg er her, elskede.
Min elskede.
-Du lever. -Ja.
Femten…
Ja.
Hvorfor?
Jeg reddet deg.
Hvorfor det?
Jeg reddet deg så vi kan være sammen.
Hold deg unna ham.
Femten…
-Ja. -…år.
Du fanget meg her.
Hvorfor lot du meg ikke dø?
Fordi jeg elsker deg.
Se hva du har gjort med meg.
Hvordan våger du å stjele døden min?
Den vil rive oss i filler.
Vi må komme oss ut.
Beatrice. Ikke forlat meg.
Ikke forlat meg her.
Befri meg.
Hjelp meg.
Befri meg.
Hjelp meg.
Vær så snill.
Kom igjen.
Fort, Bea, ellers dreper han alle. Kom igjen!
Kom igjen.
Fort, kom igjen!
Beatrice!
Dra.
Kom igjen!
Det har vært en lang reise.
Bare noen timer igjen.
Passerte nettopp Dover.
Jeg så klippene.
Jeg trodde du ville bli glad.
Jeg er det.
Jeg er bare…
Sherlock sa at han ble mer knyttet
til moren min og Watson da han jobbet med sakene.
At de kjempet sammen.
Jeg føler ikke det med mine venner.
De vil ha meg lenger inn i marerittene.
Selv om jeg har sagt at jeg ikke vil.
De forstår deg ikke lenger, Jessie.
Folk som oss. Det er vanskelig for dem.
Fordi du har vokst fra dem.
Du har blitt noe så…
Så spesielt.
Så mektig.
Bea forstår.
Bea ville aldri tvunget meg.
Min skytsengel.
Watson var ledetråden.
Aner ikke hvem som åpnet riften eller hvor den er.
Etter alt vi har gjort,
etter alt vi har opplevd, har vi ingenting.
Det er over.
Vi kan ikke gi opp.
Riften blir større.
Se på hva som skjer med byen.
Det er et tidsspørsmål før…
Hva gjør vi?
Det fins en måte.
Én annen måte.
Jessie?
Jess!
Du husker meg kanskje ikke.
Vi møttes på gata for en stund siden.
Jeg husker deg.
Hvordan kom du deg hit?
Hva vil du?
Husvertinnen var så vennlig og åpnet.
Jaså?
Kom igjen. Ut med deg.
Jeg har informasjon.
Informasjon du vil finne interessant.
Se hvor stille gatene er.
Det er monstrene.
Folk vet.
Det ligger i lufta at noe fælt vil skje.
Hør her.
Forleden kveld. Jeg gikk over streken.
Går det bra nå?
Ja.
Jeg har fått samlet meg.
Bra. Jeg får dem inn dit.
Der er du, din lille dritt.
Beatrice?
Beatrice, kommer du tilbake…
Du har fem sekunder på å fortelle hvem du er.
La meg være, Vic. Jeg vil ikke prate.
Men du ville prate med alle på arbeidshuset.
Du prøvde å finne dritt om meg.
Oppfør deg som en mann hvis det er noe.
Og kom til meg.
Jeg skal ikke slåss. Du er ikke verdt det.
Så synd.
For jeg vil slåss.
Problemet med fedreløse gutter er at de ikke lærer å bli ekte menn.
Men jeg skal lære deg.
Er du en ekte mann?
Jeg er meg.
Den du ser foran deg, den du kjenner, det er den jeg er.
Jeg kjenner deg ikke.
Gud, jeg er kvalm.
-Nei, vær så snill… -Ikke rør meg.
Du får aldri røre meg igjen.
Du har løyet fra første stund.
Du har satt oss i fare, meg, Jessie, Spike, Billy. Og for hva?
For å late som du var fattig?
Nei.
For å være vennen din.
Ellers ville jeg ikke fått en sjanse…
Ikke gjør det.
Ikke få dette til å handle om oss.
Jeg har aldri hatt én eneste venn.
Ingen har behandlet meg slik dere behandler hverandre.
Jeg har bare følt ensomhet.
Det må ha vært tungt for deg, Deres Høyhet.
Ga vi deg det du trengte?
Ga jeg deg det du trengte?
Gledet jeg deg?
Jeg lover…
Jeg slapp deg inn.
Jeg burde ikke ha gjort det.
-Jeg skulle gjerne ha omgjort… -Du må gå.
Nei.
Du må gå, og jeg vil aldri se deg igjen.
Reis deg og slåss.
Slåss mot meg.
Vet du hvorfor jeg husket navnet ditt, Billy?
Fordi jeg ga deg det.
Jeg fikk gi navn til alle som kom inn.
Alle de som mødrene ikke gadd å døpe.
Jeg ga deg navn.
Jeg gjorde deg sterk fordi du måtte være det.
Altså…
…se deg rundt.
Se på denne byen!
Hvordan den behandler folk.
Tror du at du hadde holdt ut uten det jeg gjorde?
Jeg lærte deg å slåss.
Nå…
…skal du slåss mot meg,
din lille dritt.
Kom igjen!
Slåss!
Herregud, han er død.
-Hent politiet! -Hent politiet!
Hvor har du vært, Jess?
-Jeg klarnet hodet. -Hvordan gikk det med Sherlock?
Prøvde å be ham om hjelp.
Han var ikke interessert.
Han er ikke den han var.
Han sa at jeg er feig.
Fordi jeg ikke går dypere inn i marerittene.
Han har vel et poeng?
Hva?
Hør her…
Du er ikke feig.
Gå dypere, finn ut av det, så vil det dårlige forsvinne.
Tror du det?
Det var ikke Watson som åpnet denne. Han sa det.
Sherlock kan ikke hjelpe.
Du er den eneste som kan stoppe det.
Gå dypere inn i marerittene.
Du av alle. Jeg trodde du ville forstå.
Jeg forstår, men jeg kan være ærlig.
Jeg kan mene at du må bli moden.
Han hadde rett.
Om alle sammen. Ingen skjønner det!
Hvem da?
Jessie!
Jess!
…sørg for at tjenerne vet hvor de skal.
Du vinner.
De er døde.
Jess?
Jess.
Går det bra?
Det går bra.
-Hjelp! -Kom.
-Hjelp! Fort! -Bli med.
Hva skjer? Er de folka døde?
Hvor er riften?
Jeg tror den er ved en gammel pestgrop.
Hvilken pestgrop?
Jeg våget ikke å undersøke.
Verdens fremtid står på spill, og du våget ikke?
Du kunne ha gått dypere inn i sinnet til monstrene.
De visste hvor riften var.
Unnskyld.
Du er for svak.
-Jeg tar hånd om det. -Ja.
Vi kan finne riften sammen.
-Vi kan finne den og lukke den. -Nei.
Jeg vil ikke lukke den.
Hva?
Slipp meg!
Hvem er du?
Hva skjedde med deg?
Vær så snill.
Tekst: Erling