‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Care e durata normală?
‎Eu de unde să știu?
‎Zece minute?
‎N-am cronometrat.
‎Dar ți-a plăcut, nu?
‎Ascultă…
‎- Mie mi-a plăcut. ‎- Leo.
‎Mi-a plăcut.
‎Mult. Acum, termină. ‎Trebuie să ne concentrăm.
‎Totuși, cred că a durat 15 minute.
‎Data viitoare, cronometrăm. Fără presiuni.
‎- Deci, va fi o dată viitoare? ‎- Nu neapărat.
‎- Dar ai zis „data viitoare”. ‎- Suntem ocupați acum.
‎N-am cinci minute libere.
‎Scuză-mă, sigur au fost mai mult de cinci.
‎Fir-ar să fie!
‎La cine crezi că a venit aici?
‎„Urechea dreaptă tăiată.”
‎„Ochiul stâng scos.”
‎Da, mi-am dat seama.
‎Cum de n-a murit?
‎E consemnat că victimele au sosit
‎cu rănile complet vindecate.
‎Pierderi mici de sânge.
‎Doar că…
‎Nu pare posibil.
‎Îl numim „Cazul colecționarului”.
‎S-a vindecat atât de bine, ‎de parcă n-a existat niciun membru.
‎E Hieracium de Snowdonia.
‎Colecționarul.
‎Am vorbit cu una dintre asistente.
‎Au fost și alte victime.
‎Uneia îi lipsea o parte din ficat, ‎alteia, plămânul stâng.
‎Și ce? Spike zicea că aseară ‎erau monștri noi prin tot orașul.
‎Ce-i deosebit la ăsta?
‎Sherlock mi-a zis despre un caz. ‎Singurul nerezolvat.
‎Picior stâng, picior drept, ‎braț stâng, braț drept, toate luate.
‎Răni vindecate miraculos.
‎Ca în cazul ăsta.
‎Credem că cineva încearcă să facă un om
‎din membrele altora.
‎Puterea asta s-a oprit ‎când mama Beei și a lui Jessie…
‎Când Sfâșietura s-a închis prima dată.
‎Acum, că s-a deschis alta, continuă.
‎Tot nu înțeleg care-i planul.
‎Ce dacă se întâmplă iar?
‎Cui îi pasă? Ce rost are? ‎Cu ce ne ajută să găsim Sfâșietura?
‎Jessie nu intră destul de adânc ‎în mintea monștrilor.
‎Ideea este că, dintre toate cazurile,
‎Watson e interesat de ăsta, ‎iar noi, de el.
‎Dacă există altă cale de a o găsi?
‎Nu.
‎Ai zis că, ‎dacă intri mai adânc în coșmaruri,
‎- …în tunelul grotei… ‎- N-o mai fac.
‎Îmi închipui că e oribil,
‎dar poți pleca oricând, ‎așa că nu înțeleg de ce…
‎Tu nu știi cum e. Nu stau acolo. N-o fac.
‎De parcă tu ai face-o!
‎- Dacă nu vrea, n-o s-o obligăm. ‎- Terminați! Da? Terminați.
‎Uitați, toți suntem…
‎Doar puțin obosiți.
‎Haideți să…
‎respirăm adânc.
‎Bea.
‎Ce piste ai în cazul cu membrele?
‎Sherlock a zis ‎că s-a folosit o plantă rară.
‎Hieracium de Snowdonia.
‎Watson i-a zis că a consultat un expert. ‎Edith Dubois.
‎- Începem cu ea. ‎- Bine.
‎Super. De acolo pornim, da?
‎Leo.
‎Găsește-i adresa la primărie,
‎iar când te întorci, ‎mergem acolo, împreună.
‎Eu nu sunt interesat, amice. Am treabă.
‎Sunteți destui și fără mine.
‎Așa că descurcați-vă.
‎Bill! Ce?
‎Du-te.
‎Nici eu nu vin.
‎Poftim?
‎Nu pot să cred că mi-ai cerut asta.
‎- Nu ți-am cerut… ‎- Lasă-mă în pace.
‎Billy, stai!
‎Așteaptă. Oprește-te.
‎Uite.
‎- Cum a fost să vorbești cu el? ‎- Cu cine?
‎- Mi-a spus Spike. ‎- Are o gură mare.
‎Îți este prieten bun.
‎Hai să vorbim puțin.
‎A zis că m-au mințit legat de ai mei.
‎Că mama a fost…
‎N-a fost țesătoare.
‎Poate el mințea.
‎M-am dus la adăpost să verific actele.
‎Uite, Bill.
‎O să-i fac rău pentru ce ți-a făcut.
‎- Ba nu. ‎- Ba da.
‎Nu e vina ta. Erai doar un copil.
‎Copiii nu trebuie să-i protejeze pe alții, ‎ci să fie protejați.
‎Îl urăsc, Bea.
‎Da, și eu.
‎Dar chiar vrei să te distrugi pentru asta?
‎Fiindcă asta o să faci.
‎Ești dur, dar ești și bun.
‎Cei cu inimă bună nu pot face rău altora ‎fără să sufere.
‎Avem nevoie de tine.
‎De calitățile tale.
‎De inima ta.
‎Nu poate fi înlocuită.
‎Te pricepi să vorbești. Nu-i drept.
‎- Elixir? ‎- Nu.
‎„Cine e sătul de Londra
‎e sătul de viață.
‎În Londra e tot ce-ți poate oferi viața.
‎În istoria lumii, ‎nu există un asemenea oraș.
‎Un oraș în care poți fi oricine vrei.
‎Unde poți face orice vrei.”
‎Sunt înarmat.
‎Sunt sigur.
‎Acum, că ești un sălbatic.
‎Uită-te la tine!
‎Dar nu ești chiar sălbatic, nu?
‎Te joci de-a deghizatul.
‎Nu.
‎Am prieteni aici.
‎Am o viață aici.
‎Presupun că știu că ești Prințul Angliei.
‎Sau oamenii de pe-aici ‎nu sunt amabili cu cei ca tine?
‎Dacă mă duci înapoi la palat, ‎n-o să mai fiu prinț.
‎N-o să particip la întâlniri,
‎la banchete, mese, socializări.
‎N-o să vorbesc nici cu mama.
‎Ce-a zis când a aflat c-am plecat?
‎Că băiețelul ei bolnăvior ‎a dispărut în sălbăticie?
‎Încă nici nu știe că am plecat, nu?
‎Nu i-ai spus.
‎Dacă mă atingi, ‎o să-i spun cât de neglijent ai fost.
‎Cum îți păstrezi aerul de superioritate
‎când nu mai lucrezi pentru Regină?
‎Sunt stăpânul destinului meu.
‎Eu!
‎Dacă mă întorc la palat, ‎o fac când vreau eu.
‎Și, mai mult, Daimler…
‎nu poți face nimic în legătură cu asta.
‎John?
‎Doamne!
‎Era să fac infarct.
‎Cum ai intrat aici?
‎Bea a copiat cheia când erai leșinat.
‎Admir asta.
‎Nu vreau să fiu aici. ‎Am venit fiindcă n-am încotro.
‎Vreau să m-ajuți.
‎Sigur ăsta e locul?
‎Grădinile Colebrook, nr. 11. Edith Dubois.
‎Cineva ne-a luat-o înainte.
‎Watson.
‎De ce o fi Watson așa disperat ‎s-o găsească?
‎Doamne!
‎Amicul nostru s-a distrat pe-aici.
‎Măiculiță! A devastat locul ăsta.
‎Asta e Edith?
‎Cu soțul ei?
‎Nu pare prea veselă acolo.
‎Cred că am găsit ce căuta Watson.
‎Pare un jurnal.
‎„19 august.
‎Din fericire, ‎boala i-a afectat doar extremitățile.
‎Degetele i se înnegresc ‎pe măsură ce putrezesc.”
‎Soțul ei.
‎„Octombrie. Boala s-a extins ‎la organele interne.
‎Dacă nu acționez acum, moare.
‎Plănuiesc să-i induc coma.
‎Să-l mut la loc sigur.
‎Îi răcesc corpul ‎să păstrez ce a rămas din el.
‎Apoi, îl recompun cu ajutorul naturii.
‎Ca să-l aduc înapoi.”
‎Ea este. Ea e Colecționarul.
‎„La loc sigur”?
‎Bine. Ce util! Poate fi efectiv oriunde.
‎Sherlock a zis
‎că Hieracium de Snowdonia necesită ‎condiții specifice de dezvoltare.
‎În sălbăticie, crește pe un singur versant ‎din Țara Galilor.
‎Grădini botanice.
‎Uitați-vă ce a făcut Watson aici!
‎Arată a disperare.
‎Frică și furie.
‎De ce o caută cu disperare?
‎Și i-a zis lui Sherlock
‎că planta nu duce nicăieri, ‎când nu era așa?
‎Hai să aflăm niște răspunsuri.
‎Mă gândeam să petrecem ‎cinci minute împreună diseară.
‎Când ne întoarcem.
‎Dacă ne întoarcem.
‎O să ne întoarcem.
‎E posibil ca într-o zi să nu mai fie așa.
‎Până acum am avut noroc, dar…
‎Vrei să ne întoarcem?
‎Nu putem.
‎Mă bucur că ești aici.
‎De când ai venit…
‎Ce?
‎Mi-a fost mai puțin frică.
‎Și mie.
‎Am băgat cheia în ușă ‎ca să nu poată intra Watson.
‎Nu știu cum să încep să mă gândesc.
‎Fă ce ai făcut când ți-ai dat seama ‎de viziunile mamei.
‎- A fost demult, nu mai știu. ‎- E în mintea ta, undeva.
‎Îngropat în 15 ani de căcat.
‎Nu vorbi urât.
‎Cei ce vorbesc așa n-au creativitate, ‎sunt leneși.
‎- Vrei să mă educi? ‎- Nu, ziceam doar.
‎Ofereai un sfat părintesc?
‎- Nu zic că… ‎- Căcat.
‎Țâțe. Pule. Coaie.
‎Coaie de căcat.
‎Ai terminat?
‎Ce-ar fi să…
‎Spune-mi ce vezi în coșmaruri.
‎Mă aflu sub pământ, undeva. Într-un tunel.
‎Și e o gaură mare. Ca o grotă.
‎Și sunt cadavre în ea.
‎Multe cadavre.
‎Poate e o criptă?
‎Catacombe?
‎Sunt niște monștri.
‎Chestii întunecate.
‎„Chestii întunecate”?
‎Poți fi mai vagă de atât?
‎Sunt copleșit de atâtea detalii.
‎Poartă robe negre.
‎Și măști.
‎Cu nas lung. Ca un con. ‎Și orbitele sunt goale.
‎Vezi doctori de ciumă.
‎Purtau astfel de măști ‎în timpul Morții Negre.
‎Erau pline de ierburi și condimente, ‎ca să se protejeze de „aerul contaminat”.
‎O teorie absurdă, ‎dar știința abia apăruse.
‎De vreme ce vălul dintre lumi ‎e cel mai subțire în locurile aglomerate,
‎probabil vezi o groapă cu ciumați.
‎Asta e!
‎Nu se mai termină.
‎Stai, pare cunoscut.
‎E același loc din pozele din casa ei.
‎PEPINIERA BOTANISTULUI
‎Stați aproape.
‎Când Prometeu a făcut oameni ‎din lut și le-a dat foc,
‎Zeus l-a pedepsit legându-l de o stâncă.
‎Și a pus un vultur ‎să-i mănânce ficatul pentru veșnicie.
‎Ce pedeapsă aveți pentru mine?
‎Billy.
‎S-a terminat.
‎Da, ai dreptate.
‎S-a terminat.
‎Dar nu din motivul pe care-l credeți.
‎S-a terminat fiindcă e gata.
‎L-am terminat.
‎Acest ser îl scoate din comă.
‎Să n-o lăsăm să trezească chestia aia.
‎L-am construit să fie puternic.
‎Nu-i va plăcea că mă amenințați, ‎vă asigur.
‎La ce te așteptai, Edith?
‎Nu poți fura membre fără consecințe.
‎Mi-am luat donațiile ‎de la oameni care-și permiteau.
‎N-am ucis pe nimeni. ‎Nu-i trebuiau organe vitale.
‎Am văzut un bărbat cu o gaură cât un pumn.
‎E făcut din peste 30 de oameni!
‎Sunt expertă în viață!
‎Legenda lui Prometeu este un avertisment.
‎Cei care vor ca știința ‎să învingă natura o pățesc.
‎Ceea ce faci e greșit.
‎Greșit?
‎Greșit.
‎Nu-mi vorbi mie despre ce e greșit.
‎Soțul meu era chirurg.
‎Salva vieți.
‎Totuși, Dumnezeu i-a dat boala asta,
‎în timp ce violatorii și criminalii ‎se plimbă bine-sănătoși.
‎Ei bine…
‎am găsit cum să fiu un dumnezeu.
‎Și o să fiu mai bună ca Dumnezeu.
‎Nu, Edith, n-o face!
‎Sammy! Sunt aici.
‎Nu.
‎Sammy!
‎- S-a terminat, Edith. ‎- Nu.
‎N-am terminat.
‎Am terminat. ‎Sunt zeci de gropi cu ciumați în Londra.
‎Du-te la fiecare, vezi dacă simți ceva.
‎N-avem timp să facem asta.
‎N-am nicio altă pistă.
‎Cercuri. Erau și cercuri în coșmaruri.
‎Nu vreau să știu, să-mi intre în cap! ‎Lasă-mă în pace!
‎Te rog…
‎nu plânge.
‎Nu mă pot întoarce în coșmaruri.
‎Pur și simplu nu pot.
‎Știu.
‎I-am ținut mâna mamei tale când le avea.
‎I-o țineam în întunericul nopții ‎când se zguduia.
‎Tremura.
‎Vreau doar să se termine.
‎Bine.
‎Cercuri, gropi.
‎Singura…
‎Știu că e o groapă cu ciumați ‎sub bibliotecă.
‎Sala de lectură se cheamă Sala Cercului.
‎Adică, e…
‎doar o bănuială, dar…
‎putem merge acolo.
‎Să vedem dacă simți ceva.
‎Probabil i-a atins organele vitale.
‎Trebuia să adun mai multe organe!
‎Zi-ne ce știi despre John Watson.
‎Acum 15 ani, s-a deschis o Sfâșietură.
‎Știm că tu și el ați fost implicați.
‎O să ne spui ce știi.
‎De ce-aș face-o?
‎Dacă ne spui, nu te ducem la poliție.
‎Dacă facem asta, ‎o să continue să ia părți de corpuri.
‎Nu-mi pasă. Nu contează.
‎Contează să aflăm despre John Watson.
‎Nu putem face asta, Bea.
‎Doamne!
‎Îl urâți aproape cât mine.
‎Eu credeam că ați venit să-l salvați.
‎Să-l salvăm?
‎Măiculiță!
‎Ce-i cu busola?
‎Fenomenele interferează ‎cu câmpurile magnetice naturale.
‎Dacă te apropii de Sfâșietură, o ia razna.
‎Am vrut să-ți mulțumesc.
‎Pentru ce?
‎De mult n-am mai făcut asta.
‎Chiar este…
‎Este plăcut.
‎Mă duce înapoi.
‎Știu ce greu trebuie să-ți fi fost.
‎Ce înfricoșător, tulburător.
‎Dar vremurile grele ‎formează cele mai strânse legături.
‎E un dar.
‎Te simți așa apropiat de alții!
‎Atașat.
‎Să fii într-o echipă.
‎Prețuiește asta.
‎Crede-mă.
‎Nu e etern.
‎Haide! Grăbește-te!
‎Bun. Începem.
‎Sala Cercului.
‎Simți ceva?
‎Cred că busola e stricată.
‎Nu e aici.
‎Trebuie să fie aici.
‎Nu știu niciun alt loc ‎așa legat de cercuri.
‎Nu înseamnă că nu există.
‎Nu. Trebuie să fie ăsta.
‎Trebuie.
‎Închide ochii.
‎- Respiră… ‎- Nu e aici. Ți-am spus.
‎Bine, lasă, atunci.
‎Doamne!
‎- Hai să-l dezlegăm. ‎- Nu.
‎Ce?
‎Lasă-l.
‎Când o să mai avem ocazia asta?
‎Beatrice.
‎Ne-am înțeles că ne spui despre el.
‎Așa că spune!
‎Cu plăcere.
‎Când Sammy s-a îmbolnăvit, ‎am încercat să-i opresc boala.
‎Am încercat totul. Nimic nu funcționa.
‎Și când am epuizat știința…
‎am recurs la ocultism.
‎Persoana care găsește o cale ‎să contacteze morții…
‎Adică un contact adevărat.
‎Care să poată fi documentat.
‎Acea persoană va deveni ‎cea mai faimoasă din lume.
‎Un geniu, ‎mai presus de Newton, Galileo, Arhimede.
‎S-ar putea face.
‎Și, cu strădaniile noastre, se va face.
‎Vă așteptăm la filiala ‎din Edinburgh a Zorilor.
‎Ne gândim ‎să ținem o serie de ședințe care…
‎Dl Holmes este extrem de ocupat momentan.
‎- N-are timp de excursii… ‎- Aiureli!
‎Ce-ar putea fi mai important?
‎Iartă-mi prietenul.
‎Nu-l entuziasmează astfel de lucruri.
‎N-are aptitudinile necesare.
‎Nu e adevărat.
‎Am studiat diferite texte vechi sumeriene.
‎Ei credeau că, atunci când moare cineva,
‎intră într-o lume subterană întunecată ‎numită Ereshkigal.
‎Și erau trei porți păzite de trei monștri.
‎E cineva la ușă pentru dl Holmes.
‎Da?
‎Mă numesc Edith Dubois.
‎Am contactat Zorii Aurii, ‎ei mi-au dat adresa.
‎Mi-au spus să întreb de Sherlock Holmes.
‎E ocupat, veniți altă dată.
‎Cred că am găsit o cale ‎către partea cealaltă.
‎Cum adică? Cum?
‎Am reușit să pun mâna pe o…
‎Nu știu cum s-o descriu.
‎E un fel de relicvă.
‎E adevărată?
‎M-a costat și ultimul bănuț.
‎Deci, ce facem?
‎O iau și îi testez autenticitatea.
‎Sammy?
‎Sammy, sunt aici.
‎Sunt aici.
‎Nu.
‎Rămâne la mine. Nici nu vă cunosc.
‎M-ați chemat pentru cunoștințele mele.
‎Da…
‎M-ați chemat pentru că vreți ‎să aduceți viață în oasele soțului dv.
‎Iau relicva. O să găsesc o cale.
‎Toate cercetările afirmă că folosirea ‎acestui instrument e periculoasă.
‎Mă luați drept amator?
‎- Nu. ‎- Vă rog.
‎Nu-mi subestimați aptitudinea.
‎Cât durează?
‎Vă contactez eu.
‎Dar nu m-ai contactat niciodată, nu?
‎Ai luat speranța unei femei ‎de a-și salva soțul
‎fără să-ți pese.
‎Am așteptat…
‎și tot așteptat.
‎Dar tu aveai alte planuri.
‎LOCUL SPÂNZURĂTORII TYBURN
‎Pelkadorn, eldorn, alband,
‎lumidorn,
‎kulonos, almonus.
‎Au trecut câteva săptămâni ‎și Sammy urma să moară.
‎Am făcut o ședință de spiritism, ‎să cer ajutor.
‎Dar ceva se schimbase.
‎Brusc, aveam puterea să înțeleg plantele ‎la nivel molecular.
‎Am descoperit că puteam face minuni ‎din esențele lor.
‎Stai liniștit, dragule.
‎Știam ce am de făcut.
‎E spre binele tău.
‎Odihnește-te acum.
‎O să te recompun, promit.
‎După câteva luni, am avut un musafir.
‎Ce-ai făcut, Edith?
‎Asta te-aș putea întreba și eu.
‎Cum m-ai găsit?
‎Hieracium de Snowdonia.
‎Sherlock a mirosit ceva ‎de la poțiunea ta. Eu știam.
‎Când am văzut victimele, mi-am dat seama.
‎- Unde e soțul tău? ‎- La loc sigur.
‎Am de gând să-l recompun.
‎Ești nebună.
‎Iar tu o să te întorci
‎la Sherlock și o să-i spui că s-a înșelat.
‎- Oare? ‎- Da. Pentru că știu ce ai făcut.
‎Am văzut când am căpătat puterile.
‎Dacă scoți o vorbă, ‎îi spun că ai luat relicva
‎și nu doar ai vrut să contactezi morții,
‎ci ai făcut o gaură în univers.
‎Tu ai fost.
‎De la bun început.
‎Ai deschis Sfâșietura care a ucis-o.
‎- Tu ai ucis-o. ‎- Nu!
‎Ba da! L-ai mințit pe Sherlock,
‎apoi te-ai prefăcut că o cauți,
‎când, tot timpul ăsta, știai unde e.
‎Am crezut că, dacă domolim monștrii,
‎o să am timp să descopăr cum s-o închid.
‎N-am vrut ca mama ta… ‎Am crezut că există altă cale.
‎Nu exista.
‎Și a distrus-o.
‎Mi-a luat-o.
‎Îmi pare rău.
‎Nu pot să cred că tu ai fost!
‎Că ești vinovat de tot.
‎- Prin câte am trecut! ‎- De data asta, n-am fost eu.
‎Jur.
‎După deschiderea Sfâșieturii, ‎am aruncat relicva în Tamisa.
‎Jur! Beatrice, te rog!
‎Trebuie să mă crezi. Îți jur!
‎Să nu miște nimeni!
‎Dacă arunc asta,
‎o să muriți cu toții.
‎- De ce nu mai căutăm? ‎- Nu vreau!
‎N-o să fiu umilit așa.
‎Nu mă obligi să fac ceva ce nu vreau.
‎Uită-te în jurul tău. ‎Străzile se sălbăticesc.
‎Ascultă-mă, nu umbla pe ele.
‎Ce ai?
‎- Vrei doar să te droghezi. ‎- Da.
‎Sunt dependent. Asta facem noi.
‎- De ce nu mă ajuți? ‎- Nu vreau.
‎Ăsta nu-i un motiv.
‎Fiindcă nu mai sunt cum eram!
‎De-aia!
‎Fiindcă Sherlock Holmes nu mai există.
‎Orice strălucire, magie sau metodă… ‎A dispărut. Nu se întoarce.
‎Nu cred asta. Ești doar fricos.
‎Fricos?
‎Ai curajul să mă faci „fricos”?
‎Ai răspunsurile în cap.
‎Dar ți-e prea frică să rămâi în viziuni. ‎E penibil.
‎Uite. Orașul începe să se destrame.
‎Uite câtă suferință ai putea opri ‎dacă ai avea o fărâmă de curaj.
‎Nu trebuia să fii genial.
‎Nu voiam să fii genial.
‎Voiam doar să lupți alături de mine.
‎E înarmat!
‎Pleacă de pe străzi, nu-s sigure.
‎Ce faci? Aveam o înțelegere.
‎Fii serioasă!
‎N-aveai de gând să mă lași să plec.
‎Edith, te rog!
‎Cât despre tine,
‎de ce crezi că nu te-am ucis când spionai?
‎Mă gândesc de o vreme
‎că trebuie să-i înlocuiesc inima, ‎ganglionul nervos.
‎Părțile pe care nu le poți lua cuiva ‎fără să-i iei viața.
‎Dar cu viața ta, John…
‎o să fac o excepție.
‎Noi suntem la fel.
‎Am vrut să ne jucăm de-a Dumnezeu ‎cu un preț groaznic!
‎Eu nu mă joc de-a Dumnezeu.
‎Eu sunt un dumnezeu.
‎În această calitate, îi fac să sufere ‎pe inocenți pentru binele suprem.
‎Îmi pare rău că sunteți implicați în asta.
‎Îmi pare rău că v-ați încurcat cu el.
‎- Te rog. ‎- Soțul tău s-a dus, Edith.
‎Nu-l mai poți aduce înapoi.
‎Destul!
‎O respirație din asta…
‎și nu mai simțiți nimic.
‎Sammy.
‎Ești aici!
‎Sammy, ești aici.
‎Dragostea mea!
‎Trăiești.
‎Nu sta lângă el.
‎Dragule, sunt aici.
‎Dragul meu iubit.
‎- Trăiești. ‎- Da.
‎Cincisprezece…
‎Da.
‎De ce?
‎Te-am salvat.
‎De ce?
‎Te-am salvat ca să fim împreună.
‎Edith, nu sta lângă el!
‎Cincisprezece…
‎- Da. ‎- …ani.
‎M-ai ținut captiv aici.
‎De ce nu m-ai lăsat să mor?
‎Pentru că te iubesc.
‎Uite ce mi-ai făcut!
‎Cum îndrăznești să-mi furi moartea?
‎Chestia aia o să ne facă bucăți.
‎Trebuie să plecăm!
‎Beatrice. Nu mă lăsa.
‎Nu mă lăsa aici.
‎Te rog, dezleagă-mă.
‎Te rog, ajută-mă.
‎Dezleagă-mă.
‎Ajută-mă, haide!
‎Ajută-mă!
‎Haideți.
‎Repede, altfel ne omoară pe toți. Hai!
‎Haide, Bea.
‎Repede, hai!
‎Beatrice!
‎Pleacă.
‎Hai, să mergem!
‎A fost o călătorie lungă.
‎Mai am doar câteva ore.
‎Doar ce-am trecut de Dover.
‎Am văzut stâncile.
‎Am crezut că te bucuri că mă apropii.
‎Mă bucur.
‎Doar că…
‎Sherlock a zis că, lucrând la cazuri,
‎s-a simțit mai apropiat ‎de Watson și de mama mea.
‎Ca și cum luptau împreună.
‎Eu nu simt asta cu prietenii mei.
‎Tot vor să intru mai adânc în coșmaruri.
‎Deși le-am zis că nu vreau.
‎Nu te mai înțeleg, Jessie.
‎Le e greu să înțeleagă oamenii ca noi.
‎Fiindcă i-ai depășit.
‎Ai devenit ceva atât de…
‎Atât de special.
‎Atât de puternic.
‎Bea înțelege.
‎Nu m-ar pune să fac ceva ce nu vreau.
‎E îngerul meu păzitor.
‎Watson era unica pistă.
‎Nu știm ‎cine a deschis Sfâșietura sau unde e.
‎După tot ce am făcut,
‎după toate prin câte am trecut, ‎nimic nu ne-o indică.
‎S-a terminat.
‎Nu ne putem opri.
‎Sfâșietura se mărește.
‎Uite ce se petrece cu orașul.
‎E o chestiune de timp până…
‎Ce facem?
‎Mai există o cale.
‎Alta.
‎Jessie?
‎Jess!
‎Poate că nu mă ții minte.
‎Ne-am întâlnit mai demult, în stradă.
‎Te țin minte.
‎Cum ai ajuns aici?
‎Ce vrei?
‎Proprietara a fost amabilă să mă lase.
‎Chiar așa?
‎Haide. Ieși de-aici!
‎Am informații pentru tine.
‎Unele care o să ți se pară ‎foarte interesante.
‎Uite ce liniște e pe străzi.
‎Din cauza monștrilor.
‎Oamenii știu.
‎Știu că se petrece ceva rău. E-n aer.
‎Ascultă.
‎Legat de seara trecută… ‎am întrecut măsura.
‎Acum ești bine?
‎Da.
‎Da, mi-am limpezit mintea.
‎Bine. Îi chem, atunci.
‎Aici erai, pișăciosule!
‎Beatrice?
‎Te întorci la…
‎Ai cinci secunde să-mi spui cine ești.
‎Lasă-mă în pace, nu vorbesc cu tine.
‎Dar cu cei de la adăpost ‎ai vrut să vorbești.
‎Încercai să afli informații despre mine?
‎Dacă ai o problemă, ‎de ce nu te porți ca un bărbat?
‎Să fi venit la mine.
‎N-o să mă bat cu tine. Nu meriți.
‎Ce păcat!
‎Fiindcă eu o să te bat.
‎Problema băieților fără tată ‎e că nu învață să fie bărbați adevărați.
‎Dar te învăț eu.
‎Tu ești bărbat adevărat?
‎Sunt eu.
‎Sunt cel pe care îl vezi, ‎pe care îl cunoști.
‎Nu te cunosc.
‎Doamne, mi-e rău.
‎- Nu, te rog… ‎- Nu mă atinge!
‎Nu ai dreptul să mă mai atingi.
‎Minți de când ne-am cunoscut.
‎Ne-ai pus pe toți în pericol: ‎pe mine, Jessie, Spike, Billy. Pentru ce?
‎Ca să te prefaci puțin că ești sărac?
‎Nu.
‎Ca să fiu prietenul vostru.
‎Dacă nu mințeam, ‎nu-mi dădeați nicio șansă…
‎Nu.
‎Nu îndrăzni să ne faci vinovați.
‎N-am avut niciun prieten ‎în toată viața mea.
‎N-a fost nimeni cu mine ‎cum sunteți voi unii cu alții.
‎Am simțit doar singurătate.
‎Ce greu trebuie să-ți fi fost, Alteță!
‎Spune-mi, ți-am dat ce-ți trebuia?
‎Eu ți-am dat ce îți trebuia?
‎Te simți mai bine?
‎Îți jur…
‎Te-am acceptat.
‎Și n-ar fi trebuit.
‎- Dacă m-aș putea întoarce… ‎- Vreau să pleci.
‎Nu.
‎Vreau să pleci ‎și nu vreau să te mai văd niciodată.
‎Ridică-te și luptă.
‎Luptă cu mine.
‎Știi de ce ți-am ținut minte numele?
‎Pentru că eu ți l-am dat.
‎Aveam privilegiul ‎să-i numesc pe toți cei care veneau.
‎Pe cei ale căror mame ‎nu s-au obosit să-i boteze.
‎Eu ți-am pus numele.
‎Te-am făcut puternic ‎fiindcă așa trebuia să fii.
‎Adică…
‎uită-te în jur!
‎Uită-te la orașul ăsta!
‎Uite cum tratează oamenii.
‎Crezi că ai fi rezistat ‎fără ce-am făcut eu?
‎Te-am învățat să te lupți.
‎Acum…
‎luptă-te cu mine,
‎căcat ce ești.
‎Haide!
‎Luptă-te cu mine!
‎Doamne, a murit.
‎- Chemați poliția! ‎- Chemați poliția!
‎Unde ai fost, Jess?
‎- La o plimbare. ‎- Cum te-ai înțeles cu Sherlock azi?
‎I-am cerut să mă ajute.
‎N-a fost interesat.
‎Orice a fost cândva, nu mai e.
‎M-a făcut „lașă”.
‎Fiindcă nu intru mai adânc în coșmaruri.
‎Are dreptate, nu?
‎Poftim?
‎Uite…
‎nu zic că ești lașă.
‎Dar dacă intri adânc și înțelegi, ‎toate mizeriile dispar.
‎Asta crezi tu?
‎Nu Watson a deschis Sfâșietura. ‎Nu pe asta, el ne-a zis.
‎Sherlock nu ne ajută.
‎Ești singura care poate opri asta.
‎Trebuie doar să intri mai adânc.
‎Nu pot să cred, chiar tu! ‎Credeam că o să înțelegi.
‎Înțeleg, dar asta nu înseamnă ‎că nu pot fi sinceră.
‎Cred că trebuie să te maturizezi puțin.
‎Avea dreptate.
‎În legătură cu voi toți, nu înțelegeți!
‎Cine?
‎Jessie!
‎Jess!
‎…însoțitorii să știe unde să meargă.
‎Ai câștigat.
‎Au murit.
‎Jess?
‎Jess.
‎Ești bine?
‎Sunt bine.
‎- Ajutor! ‎- Vino.
‎- Ajutor! Repede! ‎- Vino.
‎Ce se întâmplă? Sunt morți oamenii ăia?
‎Unde e Sfâșietura?
‎Nu știu, cred că pe locul ‎unei gropi cu ciumați.
‎Care dintre ele?
‎Mi-a fost prea frică să aflu.
‎E-n joc viitorul lumii, ‎iar ție ți-e prea frică?
‎Puteai să intri mai adânc ‎în mințile monștrilor.
‎Ei știau unde e Sfâșietura.
‎Îmi pare rău.
‎Ești prea slabă.
‎- Mă ocup eu acum. ‎- Da.
‎Acum, că ai venit, o putem găsi.
‎- Putem s-o închidem. ‎- Nu.
‎Nu vreau s-o închid.
‎Ce?
‎Lasă-mă!
‎Cine ești?
‎Ce s-a întâmplat cu tine?
‎Te rog!
‎Subtitrarea: Iulia Rolle