‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Nu pot să cred, chiar tu!
‎Credeam că înțelegi.
‎De când ai venit, ‎mi-a fost mai puțin frică.
‎Și mie.
‎Iubita marinarului așteaptă ‎la lumina lunii
‎Lumina argintie a lunii
‎Minți de când ne-am cunoscut.
‎Nu vreau să te mai văd niciodată.
‎Ai deschis Sfâșietura care a ucis-o.
‎- Tu ai ucis-o. ‎- Nu!
‎Și a distrus-o. Mi-a luat-o.
‎De ce ai venit?
‎Ți-am zis adevărul, nu?
‎M-am umilit să-mi expun sufletul ‎în fața unei psihopate
‎și a câtorva adolescenți.
‎Nu mi-ai spus întregul adevăr.
‎Vreau să-mi spui de ce ai făcut-o.
‎Contează de ce?
‎Contează, fiindcă Sfâșietura ‎pe care ai deschis-o mi-a luat mama.
‎Când l-am întâlnit pe Sherlock, ‎era necunoscut.
‎Doar eu îi vedeam măreția.
‎Ne-am mutat împreună.
‎Lucram la cazuri pentru poliție.
‎Avea multe defecte și slăbiciuni, ‎dar le făceam față.
‎Știam cum să-l țin concentrat.
‎Când reputația i-a crescut…
‎mă mândream cu asta.
‎Sherlock Holmes nu e lucrarea unui om, ‎ci a doi.
‎Succesele lui erau ale mele.
‎Pe măsură ce se ridica…
‎a început să se îndepărteze de mine.
‎Trebuia să găsesc o cale ‎să-i arăt că și eu
‎sunt capabil de…
‎măreție.
‎Ai deschis-o să-l impresionezi?
‎Nu încercam s-o deschid,
‎doar să contactez lumea spiritelor.
‎M-am gândit că, dacă aș reuși eu primul…
‎De ce l-ai salvat pe el, și nu pe ea?
‎Mama ta ‎nu doar că îi controla slăbiciunile,
‎ci liniștea ceva adânc în el.
‎Ceva la care eu nu ajungeam.
‎Nu mama trebuia să-l liniștească,
‎ci el pe ea.
‎Vorbești despre măreția lui, despre a ta.
‎Cum pot fi bărbații așa obsedați de ea, ‎fără s-o vadă la o femeie?
‎Crezi că nu știu asta?
‎Cum aș fi putut concura?
‎Nu crezi că…
‎văzând cum se iubesc mai tare,
‎fiecare atingere, fiecare zâmbet…
‎Nu crezi că…
‎Voiam doar să mă remarce.
‎De ce l-ai salvat pe el, și nu pe ea?
‎N-am făcut o alegere, am acționat…
‎De ce pe el, și nu pe ea?
‎Când lucrezi mult cu cineva, ‎se creează o legătură.
‎Eram inseparabili.
‎Spune-mi de ce n-ai salvat-o pe mama!
‎Pentru că-l iubesc!
‎Dintotdeauna l-am iubit!
‎De-asta ai deschis Sfâșietura.
‎De-asta l-ai salvat ‎și încă ai grijă de el.
‎Nu.
‎Un om ca tine nu e capabil să iubească.
‎Ești prea rece pentru asta.
‎De ce crezi că ești singur?
‎Eu sunt singur?
‎Unde-ți sunt prietenii, atunci?
‎John!
‎John, unde naiba ești?
‎Ce-a pățit?
‎- Jessie! ‎- Aici.
‎Jessie!
‎Ce s-a întâmplat?
‎Diavolul a sosit în Londra.
‎Când am ajuns la port…
‎o ducea în brațe un docher.
‎CAPITOLUL ȘAPTE ‎EXTAZUL MORȚII
‎A zis că un vizitator din America,
‎Omul de In, cum l-a numit Jessie, ‎el i-a făcut asta.
‎Apoi a atins un alt docher ‎care și-a luat viața pe loc.
‎Ce i-a făcut?
‎Are pulsul mărit, transpiră și…
‎globii oculari ‎indică o lipsă a cunoștinței,
‎populată de vise.
‎Sau, în cazul ăsta, coșmaruri.
‎A blocat-o acolo.
‎Cine este, Sherlock?
‎Nu știu, John.
‎Speram să-mi spui tu.
‎Habar nu am.
‎Nu e el, Sherlock.
‎Știu că s-au întâmplat multe între voi,
‎dar ce se petrece acum ‎n-are legătură cu doctorul.
‎Este un Ipsissimus.
‎Trebuie să fie.
‎Dacă are aceleași puteri ‎ca Jessie, ca Alice,
‎are acces la cele mai mari frici,
‎cele mai urâte amintiri. ‎Te distruge cu ele.
‎De ce a venit aici? De ce face asta?
‎Sfâșietura?
‎Un Ipsissimus ca el?
‎Și-ar putea folosi toată puterea.
‎Ar deveni un zeu în lumea asta.
‎Un zeu al coșmarurilor.
‎Crezi că le-ai pierdut urma,
‎dar doctorii de ciumă te pot mirosi.
‎Vin după tine.
‎Acum, nu mai e nicio ieșire.
‎Știi data trecută?
‎Acum, când te găsesc, te ucid.
‎De ce mi-ai făcut asta?
‎Am avut încredere în tine.
‎M-am împrietenit cu tine ‎fiindcă trebuia să găsești Sfâșietura,
‎dar nu ai fost destul de puternică.
‎Când o găsesc, ‎o să am acces la întreaga ei putere.
‎N-o să mai fie monștri.
‎Tu ești un monstru.
‎Nu. Oamenii obișnuiți sunt monștrii.
‎Am întrezărit ororile înfăptuite de oameni ‎în următoarele secole.
‎Toate aceste atrocități ‎vin dintr-un singur motiv.
‎Frica.
‎Dacă poți insufla frica unui om, ‎îl poți controla.
‎Dacă nu găsim Sfâșietura ca s-o închidem, ‎suntem osândiți.
‎Dacă n-o găsim înaintea Omului de In, ‎la fel.
‎Ce faci?
‎Fac ceva.
‎Mă gândesc.
‎Din altă perspectivă, ar fi un lucru bun.
‎Un lucru bun?
‎- Cum așa? ‎- Păi…
‎Momentan, n-avem cum să găsim Sfâșietura.
‎Dar avem un Ipsissimus ‎care o să ne-o găsească.
‎Să ne-o găsească?
‎Care-i planul?
‎Bine.
‎Propun,
‎având în vedere întreaga situație, să…
‎Să așteptăm să se întâmple ceva.
‎- Ăsta-i planul tău? ‎- Da.
‎Să stăm și să așteptăm?
‎Vă zic eu.
‎Despre genialitatea asta ‎a lui vorbeai mai devreme?
‎Fiindcă e aur curat, nu altceva.
‎Dle Holmes! Dle Watson!
‎Ne cerem scuze pentru deranj.
‎Inspectorul Gregson ‎vă cheamă imediat la secție.
‎Da.
‎O să-l găsesc, Jessie.
‎O să te salvez.
‎Vezi? Am zis ‎că se întâmplă ceva și așa a fost.
‎L-ai văzut pe geam. Nu înseamnă nimic.
‎Încă putem fi geniali.
‎Și trebuie să fim.
‎Le-o datorăm lui Beatrice și Jessicăi.
‎Ți-am zis că se termină rău.
‎Ce credeai?
‎Că poți să fugi ‎și să trăiești pe străzi o vreme?
‎Să aduci o fată oarecare la palat?
‎Poate am crezut că pot fi normal.
‎Poate atâția ani am stat ‎în camera asta uitată,
‎visând cum ar fi să am prieteni.
‎Cum ar fi să fiu altcineva.
‎Ei bine…
‎nu poți fi altcineva.
‎Niciunul din noi nu poate.
‎Fă-ți o favoare și împacă-te cu asta.
‎Doamnă.
‎Domnule.
‎Regina mi-a cerut să vă zic
‎că verișoara Helena va vizita palatul ‎în după-amiaza asta.
‎Trece prin țară într-un tur european,
‎iar Înălțimea Sa ‎s-a gândit să vă întâlniți.
‎A auzit că Helena ‎e în căutarea unui pretendent.
‎Și de unde a aflat asta?
‎Nu știu, Alteță.
‎Ieși.
‎Domnule.
‎Ai două minute.
‎Hei!
‎Ești bine, uriașule?
‎Am fost și mai bine, ca să fiu sincer.
‎Ascultă.
‎A venit un tip să-l caute pe Leo, ‎de la palat.
‎Palatul Buckingham.
‎- Ce? ‎- Acolo locuiește Leopold.
‎Ce?
‎Pentru că mama lui e Regina Angliei.
‎Îți bați joc de mine.
‎Regina are vreo 50 de copii.
‎El e unul dintre ei. Prințul Leopold.
‎Chiar când credeam ‎că mai idiot de atât nu poate fi.
‎Mâine apar în fața instanței ‎pentru data procesului.
‎Nu te pot închide pentru că te-ai apărat.
‎Nu cred că pușcăria mă așteaptă.
‎Nu.
‎E unul de-ai lor, Spike.
‎Stăpânul unui adăpost.
‎Nu poți să-i omori și să trăiești.
‎- Dar… ‎- Cui îi pasă?
‎Cu Sfâșietura deschisă, ‎nu mai am nici unde trăi,
‎darămite unde să fiu spânzurat.
‎Dar pentru asta am venit!
‎Vreau să ne reunim. Asta-i chestia la noi!
‎Când unul lipsește, suntem zero.
‎Ce vrei să faci?
‎Să mă scoți din celulă?
‎Urăsc s-o zic, dar parcă n-ai minte.
‎- Îngâmfatule! ‎- Despre ce tot bați câmpii?
‎Despre asta bat câmpii. ‎Tu ești forța fizică!
‎Jessie e sufletul…
‎Leo e creierul, iar Bea e inima.
‎Spike ce e?
‎Gura?
‎Eu sunt scheletul.
‎Partea cea mai importantă, ‎care ne ține împreună.
‎- Niciodată nu mi se recunoaște meritul. ‎- Scuze.
‎Nu, doar că…
‎Zic că există lucruri ‎pe care nu le poți repara.
‎Indiferent cât de bun este scheletul.
‎Eu o s-o repar.
‎Ai fost un prieten bun.
‎N-aș fi putut pretinde unul mai bun.
‎POLIȚIA LONDRA
‎- Sherlock. ‎- Doamne!
‎Mare atenție. E cineva?
‎Sherlock!
‎Doamne! Arăți îngrozitor.
‎Ai ales un moment grozav să reapari.
‎Cineva a intrat prin efracție ‎până jos, la arhive.
‎A luat dosarele cu cazurile ‎la care ați lucrat voi.
‎Costum de in?
‎E prieten cu tine?
‎Încă nu, dar abia așteptăm să-l cunoaștem.
‎S-a dus la ofițerul de la intrare, ‎i-a atins brațul.
‎Și-a zdrobit capul de perete.
‎Doamne!
‎Apoi s-a dus ‎la ofițerul de securitate, care…
‎Ei bine…
‎Veteran de război, ajuns o epavă dementă.
‎De atunci e așa.
‎Trebuie să ne lămurim ‎de ce a vrut dosarele.
‎Păi…
‎poate că…
‎Poate că dosarele…
‎- Nu trebuie să înțelegi singur. ‎- Doar… Am nevoie de un minut.
‎Nu, trebuie…
‎Caută un monstru.
‎Jessie a zis că locul Sfâșieturii ‎era în mintea lor.
‎Există mulți, ‎dar să găsești unul între cinci milioane
‎e ca și cum ai căuta acul în carul cu fân,
‎dacă nu cumva știi exact unde se află.
‎Hilton. Stăpânul Păsărilor.
‎- Cât de repede ajungem la Bedlam? ‎- Da.
‎Veniți cu mine!
‎Bravo, Beatrice.
‎Ai făcut treabă bună.
‎Acum crezi ce spun ‎despre oamenii obișnuiți?
‎Dar noi doi suntem mai evoluați de atât.
‎Noi vom aduce ordine în această lume.
‎Cum adică „noi”?
‎De ce crezi că nu te-am ucis?
‎Am un fiu.
‎Și el este Ipsissimus. ‎O să ai o familie cu el.
‎O să creați o dinastie de‎ ‎Ipsissimi
‎care vor conduce omenirea ‎mult după ce eu nu voi mai fi.
‎Nu! Ești nebun!
‎Ți-am zis că te vor găsi.
‎Fugi și ascunde-te, Jessica.
‎Fugi și ascunde-te.
‎Stop! În numele Majestății Sale!
‎La naiba!
‎Oribil lucru cu răscoalele din oraș.
‎Am văzut niște scene groaznice ‎în drum spre palat.
‎Călătoria până aici ‎a fost plină de peripeții.
‎Sora mea, Emma, ‎a insistat să-și aducă pisica,
‎dar, când am ajuns la Rotterdam,
‎pisica a ieșit din cușcă și a dispărut.
‎A trebuit să ne îmbarcăm, ‎fiindcă vasul pleca.
‎Plânge, bocește.
‎Și se uită în cușcă și pisica e acolo.
‎Probabil s-a strecurat înapoi.
‎Probabil.
‎Auzisem că ești plictisitor.
‎- Nu sunt plictisitor. ‎- Oare?
‎Pentru că așa pari.
‎Povestea cu pisica n-a fost cea mai bună,
‎dar nu ne cunoaștem.
‎Nu pot povesti de băute și orgii, nu?
‎A fost în regulă povestea.
‎Ești deja îndrăgostit, nu?
‎Îmi dau seama după privire.
‎La fel și eu.
‎Îl cheamă Henrik.
‎E funcționar la tribunalul din Münster.
‎Te șochează că e om din popor?
‎Poate.
‎Și ești de acord cu asta?
‎E pentru binele țării.
‎Asta înseamnă datoria.
‎Datoria o ai doar față de lucrurile ‎la care ții,
‎iar eu nu țin la nimic.
‎Dacă ne căsătorim, ‎înțelegi că vreau copii.
‎- Înseamnă sex. ‎- Știu cum se fac copiii.
‎Te rog să exersezi înainte de căsătorie.
‎- Am mai făcut-o. ‎- Bun.
‎Nu vreau să-mi trăiesc viața cu un om
‎care nu știe ce să facă ‎cu corpul unei femei.
‎Nu presupune că ne căsătorim.
‎O să fac tot ce pot ‎să nu se întâmple asta.
‎O seară frumoasă în continuare.
‎Scuză-mă.
‎Exersează, Leopold! Vorbesc serios!
‎Stai ascunsă, Jessica.
‎Dacă te găsesc, te lasă fără suflare.
‎M-ai blocat aici ‎pentru că sunt singura care te poate opri.
‎Dar de ce stai în mintea mea așa?
‎Ce mi-ai spus?
‎„Dacă poți insufla frica unui om, ‎îl poți controla.”
‎Frica.
‎Frica mă ține aici, nu-i așa?
‎Doctorii de ciumați… trebuie să-i înfrunt.
‎Așa îi pun capăt.
‎Ți-am spus că nu există ieșire.
‎Poți să te prefaci cât vrei, ‎dar îți simt frica.
‎Unde este? Unde e locul ăsta?
‎Știi care e ‎cea mai mare frică a ta, nu-i așa?
‎Că lumea-și va da seama că ești o ciudată.
‎- Ești varză! ‎- Speriată de viziuni.
‎- Sunteți niște monstruozități. ‎- Ești distrusă.
‎Nu.
‎Ba da.
‎Ai fost abandonată de tatăl tău. ‎Uită-te la tine acum.
‎Abandonată de prietenii tăi.
‎Asta fiindcă ești o ciudată.
‎Fiindcă e ceva în neregulă cu tine, ‎fiindcă ești insipidă.
‎Pentru că nu meriți să fii iubită,
‎ești atât de dezgustătoare!
‎Dle inspector Gregson. Urmați-mă!
‎ACCESUL STRICT INTERZIS
‎Arthur e singur în întreaga aripă.
‎Dle Renfield, ne trebuie puști.
‎Să fie două gărzi pe acoperiș.
‎Să anunțe când vine un om îmbrăcat ‎în costum de in.
‎Nu pot lăsa pe oricine…
‎Omul ăsta vine aici, ‎fie că vă place sau nu.
‎Dacă vreți să trăiți până dimineață, ‎nu-i stați în cale.
‎Beatrice.
‎E momentul să vorbești ‎cu vechea ta cunoștință.
‎Nu mă lasă să am fereastră.
‎Din cauza păsărilor.
‎Da… mi-am dat seama.
‎Avem nevoie de ajutorul tău.
‎O să vină un om, Arthur.
‎Un om rău.
‎Vrea să-ți pătrundă în minte ‎ca să afle unde e Sfâșietura.
‎Nu știu ce-i asta. O Sfâșietură?
‎De acolo vin puterile.
‎Ai făcut niște lucruri îngrozitoare.
‎Știu că puterile pervertesc oamenii, ‎pentru că tu ești un om foarte bun.
‎Odată ce-ți pătrunde în minte…
‎vrem să-l sedezi.
‎Sincer, te-aș putea duce în niște taverne ‎cu muzică până dimineață.
‎Apoi, am putea merge ‎la o plimbare pe malul râului.
‎Aș tocmi un vâslaș.
‎Ne-ar duce în larg,
‎am privi răsăritul ‎în timpul micului dejun.
‎Îmi place de tine.
‎Bineînțeles. Nu ești oarbă.
‎Spike. Ce cauți aici?
‎M-a lăsat sora ta.
‎Nu mi-ai spus ‎că ai o soră așa încântătoare.
‎Nu prea ne-ai spus nimic ‎despre tine, nu-i așa?
‎Louise, mă lași, te rog, singur cu Spike?
‎- Dar tocmai ce vorbeam… ‎- Louise.
‎Orașul se distruge.
‎Dacă nu găsim Sfâșietura ‎pronto, ‎draga ta mamă de-acolo
‎n-o să mai aibă un regat de condus.
‎Obișnuiam să mă uit pe geam
‎și să mă-ntreb ce distracții pierd.
‎În scurt timp am înțeles ‎că Londra e un oraș crud.
‎Pe tine și prietenii tăi v-a tratat oribil ‎și tot vreți să-l salvați.
‎Pe mine și prietenii mei?
‎Nu mai ești unul dintre noi?
‎Nu cred c-am fost vreodată.
‎Poate mi-a plăcut ideea ‎de a fi altcineva o vreme.
‎Deci, totul a fost teatru?
‎Aiureli.
‎Trebuia să mă prefac că sunt altul ‎ca să stau cu voi.
‎Nu m-ați fi plăcut dacă știați cine sunt.
‎Pleacă, înainte să cer să te scoată.
‎Înainte să plec…
‎vreau să te aud zicând-o.
‎Zi-mi că nu-mi ești prieten.
‎Nu fi prost.
‎Nu ești prietenul meu.
‎Și că Jessie nu ți-e prietenă.
‎Spune-o! „Jessie nu mi-e prietenă!”
‎Jessie nu mi-e prietenă.
‎Și că Bea nu înseamnă nimic pentru tine.
‎Știi că nu pot zice asta.
‎Care-i problema ta?
‎Că am pierdut ‎singurii prieteni avuți vreodată.
‎Problema mea ‎e că nu mai aparțin niciunui loc.
‎Nici aici, nici acolo, nicăieri. ‎Indiferent unde merg,
‎eu sunt mereu eu.
‎Sunt prea distrus să fiu cu cineva.
‎De-asta ești cu noi.
‎Îți amintește de vremurile bune?
‎Lucram la cazuri.
‎Cum am ajuns așa bătrâni?
‎Vorbește în numele tău.
‎Mă simt bătrân, oricum.
‎Ca o lamă tocită…
‎care abia deschide o scrisoare.
‎Nu ți-am zis despre Cazul Colecționarului.
‎L-ai rezolvat?
‎Era Edith Dubois, botanistul-șef.
‎Ea…
‎Încerca să-și compună soțul ‎din părți de corpuri.
‎Am vrut să-ți spun…
‎că ai avut dreptate.
‎M-a mințit.
‎Chiar era Hieracium de Snowdonia.
‎Scuze că m-am lăsat păcălit.
‎Scuze că ai simțit că nu ești incredibil.
‎Ești incredibil.
‎De unde era să știi?
‎Credeam că o să fii extaziat ‎că ai avut dreptate.
‎Da, păi…
‎să ai dreptate nu reprezintă totul.
‎Aș vrea să-i spun asta tânărului Sherlock.
‎Aș vrea…
‎să fi fost un om mai bun.
‎Acum, uite cum sunt.
‎N-oi mai fi eu eroul poveștii…
‎dar măcar pot să ajut.
‎Ți-e frig?
‎Nu.
‎Ți-e frig.
‎- Ia eșarfa mea. ‎- N-o vreau.
‎Ești încăpățânată ca mama ta. Ia-o!
‎Bine.
‎Hai.
‎Doamne!
‎Nu te uita.
‎Ai venit să mă omori?
‎Nu și dacă-mi dai ce vreau.
‎Arată-mi repede.
‎Nu vreau să fiu în mintea ta oribilă
‎vreo clipă mai mult decât trebuie.
‎Ascunzi ceva.
‎De ce să încerci să ascunzi ceva
‎de cineva ‎care îți poate pătrunde în minte?
‎Acum.
‎Nu. Nu, te rog!
‎Tu mi-ai luat copilul.
‎Dă-mi copilul înapoi, ‎altfel îți smulg capul!
‎Gregson, nu-l împușca.
‎Ce?
‎Doamne!
‎L-a omorât.
‎Iubita marinarului așteaptă ‎la lumina lunii
‎La lumina lunii…
‎Vise plăcute.
‎Sherlock!
‎Du-te! Stai unde ți-am zis!
‎Ești bine?
‎Beatrice.
‎- A fost atinsă. ‎- Iisuse!
‎Ai grijă de ea. N-o scăpa din ochi!
‎Poate pica în catalepsie!
‎E singura ușă din spital ‎la care nu merge cheia universală.
‎Mereu îți trebuie un plan de rezervă.
‎Există o carte ‎despre psihologia mișcării în labirint.
‎În Anglia, o luăm la stânga,
‎mai frecvent decât prietenii noștri ‎de pe continent sau din America.
‎Voi o luați la dreapta, de obicei.
‎Se datorează părții de stradă ‎pe care călărim, se pare.
‎Având în vedere că vii din America,
‎mi-am asigurat șansele ‎și apoi mi-am înjumătățit riscurile
‎punând unul dintre colegi ‎să blocheze artera principală.
‎O eliberezi pe Jessie de unde ai blocat-o,
‎apoi zici de Sfâșietură.
‎Dacă nu, ‎o să-ți zboare creierii pe ușa aia.
‎L-am prins!
‎Am reușit, Beatrice. ‎L-am prins pentru tine.
‎Ești deștept.
‎Deosebit de deștept. Îmi place asta.
‎Ne-am putea împrieteni.
‎Nu.
‎Nu cred că ne-am potrivi unul cu altul.
‎Poate că o să te conving altfel.
‎Să-ți spun o povestioară…
‎Haide!
‎Haide… Așa.
‎Haide!
‎Ce face?
‎Gata.
‎Sherlock, ce naiba faci?
‎Sherlock!
‎Nu!
‎De ce s-a dus cu el?
‎Nu știu.
‎Am crezut…
‎că, după tot ce a făcut, o să ne ajute.
‎Am crezut că…
‎Beatrice.
‎Iubita marinarului ‎așteaptă la lumina lunii
‎Ești bine?
‎Scuză-mă.
‎Iubita marinarului…
‎Spune-mi ce-ți trebuie.
‎Vreau să ai grijă de ele, da?
‎Ascultă.
‎Anna o să aibă grijă de voi puțin. Bine?
‎Vreau să… păstrezi asta. Bine?
‎Când o porți, o să fiu mereu prin preajmă.
‎O să fiu mereu cu tine.
‎Bine?
‎Trebuie să fii o soră mai mare bună.
‎Tu și Jessie să aveți grijă una de alta.
‎Bine?
‎E cineva?
‎Uite pe cine am găsit.
‎Spike!
‎Nu înțeleg.
‎Alteța Sa a tras niște sfori pentru mine.
‎Mulțumesc.
‎Măcar atât puteam să fac.
‎Unde e Jessie?
‎E vina mea.
‎N-ar fi trebuit s-o presez. ‎Am dat-o în bară.
‎Avea nevoie doar să fim alături de ea.
‎- Trezește-te, Jessica! ‎- Te rog, Jess.
‎Haide, Jess! Întoarce-te la noi!
‎Jessie, pacoste îmbufnată.
‎Vrem să te întorci, fiindcă te iubim.
‎Ești atât de specială pentru noi!
‎Unde ești, Jessie?
‎Suntem aici, Jess.
‎Așteptăm toți să te întorci la noi.
‎Merge doar când suntem împreună.
‎Spike!
‎Vrem să te întorci, fiindcă te iubim.
‎Ești atât de specială pentru noi!
‎Nu, Jessie.
‎Te mint.
‎Ești o ciudată.
‎Dacă pleci de-aici, o să mori,
‎fie de mâna mea, fie trasă în Sfâșietură, ‎încercând s-o închizi, ca mama ta.
‎Poate că-s o ciudată.
‎Și ce?
‎Câtă vreme am prieteni, ‎cui îi pasă cum sunt?
‎Dacă pleci de-aici, o să mori.
‎Nu mi-e frică de tine ‎și nu mi-e frică să mor!
‎Împreună.
‎Încărcătura e pregătită. Fiți gata…
‎Detonați!
‎Împreună.
‎Bun.
‎E o groapă de ciumați!
‎Afară, toată lumea!
‎Să-i chemăm pe ingineri.
‎Haideți.
‎ALDGATE - MAGISTRALA CERCUL CENTRAL
‎„Cercul.”
‎Jess!
‎Ești teafără. Slavă Domnului!
‎Am reușit.
‎Trebuie să ajungem la Aldgate. Acum.
‎METROUL LONDONEZ
‎STAȚIA ALDGATE - CERCUL CENTRAL
‎CALE FERATĂ METROPOLITANĂ
‎Repede!
‎Deci, aici
‎devin zeu.
‎Subtitrarea: Iulia Rolle