Dette er hjembyen min, Kurouzu.
Historiene jeg skal fortelle dere,-
- handler om de mange merkelige hendelsene som fant sted her.
KUROUZU STASJON
Shuichi! Velkommen hjem.
Hei, Kirie.
Hva med å forlate denne byen sammen?
Hva mener du? Rømme?
Merker du ikke noe?
Malstrømmer har begynt å dannes i denne elva.
Ja, det har vel det.
Det er ikke alt. Jeg merker flere og flere virvelvinder også.
Og pappa har blitt rar.
Jeg tror det er på grunn av denne byen.
Han gir blaffen i jobben sin-
og stenger seg inne på kontoret.
Han bare sitter der og stirrer på spiralsamlingen sin i timevis.
Og mens han gjør det, begynner øynene hans-
- å snurre rundt, uavhengig av hverandre.
De beveger seg merkelig smidig.
Høyre og venstre øye, uavhengig av hverandre?
Og en gang under middagen...
Han ble rasende fordi misosuppen hans manglet narutomaki.
Uansett, han kan ikke slappe av uten spiralene sine.
Selv når han bader, må han lage en malstrøm.
Jeg forstår at du ler.
Før du har sett det selv, kan du ikke forstå hvor skremmende det er.
- Klokken er allerede 17.00. - Jeg hater den lyden.
Det føles som dolkestøt i ørene mine.
Det dystre havet, det illevarslende fyrtårnet,-
- lumske fjell og denne byens silhuett...
Alt ved dette stedet gjør meg gal.
Det stemmer! Dette stedet driver meg faktisk til vanvidd.
Det er som en spiral.
Spiralene har begynt å ta over denne byen.
Hva? Hva sa du?
Jeg er hjemme!
Jeg kan ikke tenke på annet enn spiraler for tiden.
Shuichis far?
Når du former leiren på dreieskiven, er det som ekte spiralkunst!
"Spiralkunst"?
Å ja, dreieskiven.
Iblant blir jeg faktisk svimmel av den.
Så, hva sier du? Kan du lage noe til meg?
Noe som er laget for å gi meg den svimmelheten!
Og med en fin spiral foran.
Sånn, virvlende innover...
En svart spiral ville vært perfekt.
Saken er, Mr. Goshima,-
- at jeg føler at det er noe veldig gåtefullt med spiraler.
Jeg er sikker på at det er en mystisk kraft-
i hver og en av dem.
Spiraler er utrolige!
De er den ypperste kunstformen.
Du er en førsteklasses kunstner som lager slike underverker!
Så kjæresten din går på Midoriyama videregående?
Men på Kurouzu til ungdomsskolen, så vi var alltid sammen.
Så synd for dere. Men jeg er litt sjalu.
Det er ingen her som er min type.
Virkelig? Men du er så pen. Du kan få hvem som helst.
Dette? Da jeg var liten,-
- ville jeg imponere en gutt jeg var forelsket i.
Jeg latet som jeg var linegåer, falt og fikk dette arret.
Men takket være det ble fyren og jeg bestevenner.
Siden da har alle jeg har vært forelsket i, likt meg også.
Kanskje det er arret som gjør at de tiltrekkes av meg.
Så fortell meg hvordan kjæresten din er, Kirie.
Det er mulig at du allerede har sett ham på stasjonen.
Kanskje.
- Hun er vakker! - Hun er Azami Kurotani.
Shuichi.
Velkommen hjem.
Dette er klassekameraten min, Azami Kurotani.
Hun bor i Midoriyama, men hun går på skole her med meg.
Hyggelig å møte deg. Jeg er Kurotani.
God dag.
Beklager, men vi har det travelt.
Hva er galt, Shuichi?
- Følte du ingenting? - Hva?
Jeg følte en spiral.
Jeg følte nærværet fra vennen din.
Du må være forsiktig. Den jenta er en spiral.
Shuichi.
Jeg er hjemme.
Kirie, jeg er akkurat ferdig med herr Saitos bestilling.
Kan du levere den for meg?
Beklager bryderiet, men jeg trenger den ikke lenger.
Det har endelig gått opp for meg-
at man kan lage sine egne spiraler.
Se hva jeg kan gjøre!
Leveranse fra Tanaka tønnemaker!
Jeg er her med artikkelen du bestilte.
Jeg har gledet meg.
Vent!
Jeg kan tvinne de fleste menn rundt lillefingeren min.
Hvorfor er du den eneste som avviser meg?
Shuichi, da.
Hei! Hva er det du skjuler på pannen din?
Pannen?
Det halvmåneformede arret mitt?
Kirie må ha fortalt deg om det. Det er jeg glad for.
Hvis du ser det, vil du helt sikkert...
Jeg visste det! Det er en spiral!
En spiral?
Var det opprinnelig et halvmåneformet arr?
Ja, takket være dette arret har jeg alltid kunnet...
Det stemmer! Arrets ender har vokst ut og dannet en spiral.
Alt skyldes denne byen og dens spiralkontaminering.
Skynd deg og kom deg ut av Kurouzu før ting blir verre!
Hvordan kan du si det? Jeg kan ikke slutte å tenke på deg!
Jeg har aldri følt det sånn før!
Det er til ditt eget beste!
Du må forlate denne byen før det er for sent!
Før det er for sent...
Shuichi.
Kirie, vil du ikke vite hva som skjedde?
Hvorfor faren min døde?
Jeg hørte at han falt ned trappen.
Det var bare det vi sa. Men det var en løgn.
Faren min ble verre, både mentalt og fysisk.
Moren min og jeg besøkte et sykehus i Midoriyama-
for å se om vi kunne få ham innlagt.
Da vi kom hjem, var ikke faren min å se.
Hele huset var tomt, bortsett fra...
På kontoret til faren min-
var det en stor, rar tønne.
Hva kan det være...?
Pappa hadde trykket sin egen kropp ned i tønna for å bli en spiral!
Hvert eneste bein i kroppen brakk, og han døde.
Hva er det der?
- Hva i helsike er det der? - Hva da? Hvor?
Det der! Se opp!
Røyken fra fars kremering.
- Så skummelt! - Det er en hel spiral!
- Jeg har aldri sett noe lignende! - Det må være et dårlig tegn!
Se, røyken faller!
Den går ned i Øyenstikkerdammen!
Slutt nå, kjære! Det holder!
Ro deg ned, frue!
- Mor! - Shuichi, det er faren din!
- Mor! - Ring etter ambulanse!
KUROUZU BRANNVESEN
Jeg ringte etter drosje.
- Azami? - Går det bra?
- Hva gjør du her? - Jeg kom bare.
Jeg var bekymret for deg av en eller annen grunn.
Takk, Azami.
Azami. Pannen din.
Vent!
KUROUZU SYKEHUS
Mrs. Saito, legen er på vei!
Hvor er han?
Nei!
Kurotani.
Det er meg, Okada fra C-klassen.
Jeg ber deg, gå ut med meg.
Du er sta. Jeg har allerede sagt nei.
Det vet jeg.
Men du har en slags ubeskrivelig tiltrekningskraft.
Det er som om jeg trekkes mot deg.
Uansett hvor mange ganger du avviser meg, kommer jeg alltid tilbake.
Jeg kan ikke noe for det.
Ok, gå til side 37 i bøkene deres.
Seriøst, Katayama. Aner du hva klokken er?
Jeg beklager.
Lærer, Katayama er en sinke!
Alt tar ti ganger mer tid for ham.
Ja, ja, nå holder det.
Katayama, du er jo søkkvåt igjen.
Sa jeg ikke at du må bruke paraply i regnet?
Og hvorfor kommer du bare på skolen når det regner?
- Jeg beklager. - Ja, ja, gå og sett deg nå.
Ok.
Kom igjen, sinke! Har du noe kamplyst, eller?
GUTTEGARDEROBE
Jeg blir irritert bare av å se på deg.
Jeg får ikke puste, Tsumura.
Tror du vi er kompiser eller noe?
Du skifter til og med sakte.
Skal jeg hjelpe deg med det?
- Ta dem av! - Kom igjen, la være.
Hva driver dere med?
Se nøye etter!
KUROUZU SYKEHUS
Hun har vært livredd for spiraler helt siden begravelsen.
Spiral!
Hun var så redd for sin egen hårvirvel at hun barberte hodet.
Og så...
Spiral.
Hun skar av seg finger- og tåtuppene for å fjerne avtrykkene.
Hun sier bare at hver spiral hun ser,-
- minner henne om pappas lik da vi fant det.
Og så...
Kjære, bli ett med meg i spiralen.
Hun sier at han kaller på henne.
Jeg må dekke til fingertuppene og håret.
Jeg måtte be sykehuspersonalet om å gjøre det samme.
Hun har endelig roet seg ned litt,-
så hun kan spise og sove igjen.
Azami!
Azami! Det er deg, ikke sant?
Hva skjedde med deg? Jeg har vært så bekymret.
Kirie, noe er galt.
Jeg kan ikke se ordentlig.
Kan du se på ansiktet mitt?
Hva ville du snakke om? Hvor er Kirie?
- Kirie blir ikke med. - Hva mener du?
Beklager, men vi ble enige om det.
Shuichi! Jeg har lengtet etter å møte deg.
Kurotani, du holder løftet ditt og blir med meg ut, ikke sant?
Nei, Okada.
Jeg trenger deg ikke lenger. Stikk nå.
Hva? Du sa du ville bli kjæresten min om jeg tok ham med hit!
Det var bare Shuichi jeg ville treffe.
Faen også... Du lurte meg!
Azami?
Hva i helsike har skjedd med deg?
- Kirie! - Shuichi!
- Her oppe! - Shuichi!
Hva gjør du der?
- En fyr ble sugd inn! - Hva?
Azami Kurotani! Se!
Azami!
Og nå blir hun sugd inn av spiralen på sin egen kropp!
Det vi ikke hadde innsett ennå, var at grusomhetene vi bevitnet...
...bare var begynnelsen på spiralen.
Tekst: Joakim Brekke Iyuno