Кирие Гошима
Ушният охлюв е орган в ухото, който улавя звука.
Това е най-забележимата спирала в човешкото тяло.
Директор на болницата
Г-жо Сайто, как се чувствате? - Докторе, много по-добре съм.
Още ли се боите от спирали? - Да. Страх ме е от тях.
Разбирам... Ето какво ще направим.
Ще ви препратя към психиатрията в град Мидорияма.
Онази болница... За Шюичи...
Не искате да я посетите ли?
Да не би да се притеснявате, че е психиатрия?
Тревогите ви са излишни.
Сетих се нещо, като видях анатомичната скица на директора.
Майка ми си обръсна главата и си отряза върховете на пръстите.
Тя вярва, че се е отървала от всички спирали по тялото си.
Ако забележи, че има още в ушите си...
Мамка му! Още един рояк комари!
При чифтосване мъжките образуват спираловиден рояк.
Като се замисля, често ги виждам.
Затова ли напоследък има толкова много комари?
Заради проклятието е. Проклятието на Спиралата!
Още една линейка.
Тази сутрин приеха над десет бременни жени,
чието състояние се е влошило след ухапвания от комари.
Г-це Гошима? АГ отделението е пълно.
Ще настаним тази жена в стаята ви. - Да, разбира се.
Г-жо Кейко? - Познавате ли се?
Тя ми е братовчедка.
Кейко Накаяма Кирие Гошима
Благодаря ти, Кирие. - Няма защо.
Г-жо Кейко, какво е това? Тежичко е...
Прибери го в шкафа. - Добре.
Болница "Куроузу"
Ужас! Пациентът е мъртъв!
Тук има двама мъртъвци. - Какво?
Какво се е случило?
Покрити са с прободни рани.
Да. По някакъв начин са им източили кръвта.
Да повикаме полицията.
Убити ли са? - Снощи не чух нищо.
Долових само жуженето на комарите.
Кейко Накаяма Кирие Гошима
Не е за вярване, че е имало убийства в болницата. И то цели три!
Слушай, Кирие. Бебето се раздвижи. - Наистина ли?
Кирие, как се чувстваш? - Шюичи!
Гадна твар! Няма да ме ухапеш!
Шюичи!
Знаеш ли, Кирие, само бременните женски комари пият кръв.
Смучат животинска кръв, за да отгледат яйцата в корема си.
Какво правите? Излизайте, бързо!
Извинете, г-жо Кейко. Напоследък той се държи странно.
Добре съм, Кирие.
Г-жо Кейко, внимавайте да не ви ухапят комарите.
Благодаря ти. Спокойно. Не са ми неприятни.
Обичам комарите. Много ги обичам...
Какво правят?
Как смееш да идваш?!
Хей, какво правите?
Не се приближавайте!
Кръв. Дай ни кръв!
Чувам врява. Какво става?
Дай ни кръв!
Достатъчно за тази вечер. - Беше вкусно.
Да се връщаме по стаите. - Да, да поспим.
Стой!
Нима си мислиш, че ще избягаш, след като надзърташ в чуждите тайни?
Спрете! Помогнете, г-жо Кейко!
Кръв... Дай ми кръв... - Г-жо Кейко...
Умри!
Юкие Сайто
Ще се слеем в Спиралата, мила.
Не! Не искам!
Искам да пропълзя в ухото ти, мила.
Да се завихря и да потъна в сън!
Болница "Куроузу "
Видях го със собствените си очи! - Хайде стига.
Да не си сънувала кошмар? - Истината ви казвам.
Бременните жени пиеха кръв!
Баща ти ми каза, че в ушите ми се вият спирали.
Татко е мъртъв! Сънувала си, майко.
Трябва да проверя. Да видя скицата!
Майко! - Директоре! Виж ти...
Изчезнала е. Анатомичната скица я няма!
Беше стара и я изхвърлих.
Моля?! Добре, докторе, ще ви задам въпрос.
Спиралата може ли да се крие в човешкото ухо?
Спирала ли? Там няма нищо подобно.
Наистина ли? - Г-жо Сайто, раните май ви болят.
Дайте й обезболяващо. - Да, докторе.
Хайде, г-жо Сайто, да се връщаме в стаята ви.
Вярно ли е? Наистина ли?
Юкие Сайто
Не... Не!
В ухото ти е.
Тя е в ухото ти!
Спиралата е вътре...
Влязла е! Спиралата е пропълзяла в ухото ми.
Трябва да я извадя.
Мислех, че сме се отървали, като махнах анатомичната скица,
но трябва възможно най-бързо да я прегледа специалист.
Да.
Всичко се върти... Тялото ми се вихри...
Не! Не искам да се слея със Спиралата!
Това е...
Болница "Куроузу" Отделение за новородени
Кирие Гошима
Наядох се. - Но ти изобщо не хапна!
Тези гъби не ми харесват. Миришат на кръв...
Гъбите са много вкусни, нали?
Акушер-гинекологът д-р Кавамото каза да си хапнем до насита,
защото се отразявали на тялото чудесно!
Ще ги изям, дори да не ги препоръчва!
Какво става?
Искам да се върна бързо. На онова топло място!
Наистина ли ще се върнем? - Да, можем.
Мъжът, който ни извади, ще ни върне.
В момента слага Макио обратно.
Нямам търпение да дойде моят ред. - Аз също.
Колко си палав!
Гласът на г-жа Кейко!
Родилна зала - Насам.
Д-р Кавамото. Чух Кейко да крещи...
Миловидността на бебето е оръжие, което му позволява
да порасне и да стане независимо.
Но те... Колкото и пъти да им режа пъпната връв,
плацентата се възстановява.
Сами пресъздават плацентата в края на пъпната връв.
Копнеят да се върнат към стария дом - към предишното съществуване.
Значи гъбите със спирали по тях...
Да. Те са плаценти.
Започнаха да се развиват от само себе си покрай ражданията.
Г-жо Кейко! - Д-р Кавамото, дайте ми кръв.
Какво правите? Пуснете ме! - Бързо! Дайте ми кръв!
Вкусно... Много вкусно...
Гъбите! - Колко са много!
Още... Още кръв!
Благодарим ви. - Оздравявай бързо.
Да тръгваме. Бързо! - Како, боли!
Довечера ще има парти заради изписването на Кирие.
Заповядай у нас, Шюичи. - Парти? Ура!
Домът ти се намира точно до езеро Водно конче.
То е страшно осквернено от Спиралата!
Парти! Ура, да вървим!
Честито изписване. - Добре дошла, како!
Благодаря. - Шюичи, не се стеснявай, яж!
Да... Приятен апетит...
Явно си бил много гладен!
Шюичи, трябва да идваш по-често.
Какво има, Шюичи?
И ти го виждаш, нали, Шюичи? Моя шедьовър.
Баща ти беше страхотен познавач на изкуството.
Казваше, че грънчарството е изкуство на Спиралата.
Той ми отвори очите за истинското изкуство!
Тайфунът се приближава до Японския архипелаг...
Шюичи не хапна и залък.
Да... - Побиват ме тръпки.
Напоследък прави чудати неща.
Лице...
Приличат на родителите на Шюичи...
Шюичи! Помогни ни!
Покажете ми какво има в пещта. - Шюичи, още ли си тук?
Викат ме. Някой ме вика от пещта.
Това не е възможно.
Шюичи!
Помогни ни, Шюичи! - Шюичи!
Защо? Защо майка ми и баща ми са в пещта?
Шюичи!
Пожарната!
Мощният тайфун, който се изви в необичайно време...
Татко, опасно е, слез долу!
Добре.
Незнайно защо, ужасяващият тайфун се застоя над град Куроузу.
Цялата област е покосена от свирепи ветрове.
Според Японската метеорологична агенция причината е неизвестна.
В момента се намирам в град Куроузу.
Г-жо Кобаяши. Виждаме нещо на електрическия стълб зад вас.
Моля? На електрическия стълб ли?
Дали това е жертва на щетите от тайфуна?
Г-жо Кобаяши, чувате ли ни? - Да, тук съм!
Какво става? Заседя се цели два часа.
И Метеорологичната агенция не знае. - Кирие...
Какво беше това? - Кой знае?
Кой е?
Окото на тайфуна!
То те търси, како. - Не говори глупости, Мицуо.
Казват, че бурята има око, но в действителност няма.
Кирие...
Идвам.
Шюичи? - Кирие! Ела.
Ако останеш тук, ще се срутят и къщата, и семейството ти!
Виж! Това е окото на тайфуна. Злокобните облаци се вихрят.
Не чуваш ли? Бурята те вика.
Влюбила се е в теб. Тайфунът е обсебен от теб!
Но как? - Побързай! Насам!
Кирие...
Кирие! - Кракът ми. Затиснат е!
Обездвижена си? Мамка му! - Добре ли си?
Сега ще те извадим!
Окото на тайфуна я погълна!
Защо?!
Кирие...
Тайфунът е взел онази жена за мен...
Ако бурята продължи, градът ще...
Кирие...
Залегни!
Насам!
Мощният тайфун, който причини огромни щети из Куроузу,
ненадейно се изгуби.
Причината за утихването му остава неизяснена.
Какво беше това? - Мишки. Омръзна ми от тях.
Дочух, че къщата е била построена още преди ерата Мейджи.
Защо ли тайфунът още не е помел тази съборетина?
Оказа се по-издържлива, отколкото изглежда.
Ето го! Демона!
Истина е! Носи се слух, че тук живее демон!
Всеки ден убива и изяжда съседските кучета!
Какви ги говориш, миличък? На този свят не съществуват демони.
Вярно е! Вече са схрускали цяло кучило.
Да? - Г-жо Гошима? Съседът Уакабаяши е.
Брей, г-н Уакабаяши! - Познат на майка ти?
Живее в апартамента отляво, следобед се запознахме.
И той като нас е загубил къщата си заради тайфуна.
Добър вечер. - Здравейте. Добра среща.
Брокерът, който намери тази къща, ми разказа,
че в апартамента вдясно живеят бедна старица и синът й.
Явно синът издава стоновете. - Какво? Не е ли демон?
И такива слухове се носеха. - Тихо!
Страдал от хронично заболяване и изглеждал много странно.
Затова се е разчуло, че има демон. Не се притеснявайте.
До скоро. - Благодарим ви за любезността!
Радвам се, че не е демон. - Какъв съобразителен младеж!
Странно. Следобед се отбих да се представя, а нямаше никого.
Навярно жената не чува добре.
Май е възрастна. - Сигурно е така.
Синът отново вие!
Не... Това не е ли гласът на старица?
Този рев е необичаен! Може нещо да й се е случило.
Кирие! - Почакай!
И аз ще дойда. - Аз ще отида с нея.
Госпожо?
Госпожо, какво има?
Синът ми... Синът ми умря!
Как изглеждаше той? Синът.
Няма какво да ви кажа.
Преди малко надникнах през задния прозорец.
Подът, където спеше синът, беше покрит с безброй дупчици.
Какво ли ги е причинило? - Извинете, не желая да го обсъждам.
Кирие. Колко красива и своенравна жена си!
Не мога да откъсна очи от теб.
Какво е това?
Г-н Уакабаяши?
Како! Какво е това?
Ямагучи?!
От тялото му стърчи пружина.
Това е окачване на кола!
Като се замисля, някъде тогава
вече напълно се вцепених
заради многобройните странни случки,
които ни връхлитаха в този град.
Превод МАРТИНА НЕДЕЛЧЕВА
Епизодът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО