KEIKO NAKAYAMA
Øresneglen.
Det er organet inne i øret som oppfatter lyd.
Det er antagelig den mest iøynefallende spiralen i kroppen.
Hvordan står det til, fru Saito?
Det føles mye bedre nå, doktor.
Blir du fremdeles redd for spiraler?
Ja, skrekkslagen.
Jeg skjønner. Hva med dette, da?
Du kan bli undersøkt på det psykiatriske sykehuset i Midoriyama.
Men det sykehuset er jo for... Ikke sant, Shuichi?
Liker du ikke det sykehuset?
Er du bekymret for stigmaet i å besøke et psykiatrisk sykehus?
Du trenger ikke å bekymre deg.
Jeg husket det da jeg så en plakat på direktørens kontor i morges.
Mamma barberte hodet og kuttet av seg fingertuppene.
Hun tror hun ble kvitt alle spiralene på kroppen,-
- men hva skjer om hun finner ut at hun har spiraler i ørene?
Pokker! Enda en myggsverm!
Hannmyggen danner svermer som en del av paringsatferden sin.
Det er en spiralform.
Ja, jeg har sett mye av dem.
Er det derfor det har vært så mye mygg i det siste?
Forbannelsen. Spiralforbannelsen.
Enda en ambulanse.
Jeg hørte at elleve gravide kvinner ble innlagt i morges-
- fordi de følte seg kvalme etter å ha blitt bitt av mygg.
Frøken Goshima?
Barselavdelingen er full, så dere må dele rom.
Greit. Keiko.
- Kjenner du henne? - Ja, hun er kusinen min.
KEIKO NAKAYAMA
- Takk, Kirie. - Bare hyggelig.
Keiko, hva er dette? Det er tungt.
Du kan legge det i kommoden.
Greit.
KUROUZU SYKEHUS
Pasienten er jo død!
- Det er to døde til i dette rommet! - Hva?
Hva skjedde med dem?
De ser ut til å være dekket av insektbitt.
Akkurat.
Kroppene deres ser ut til å være tømt for blod.
Vi må ringe politiet!
Ble de drept?
Men jeg hørte ingenting i går kveld.
Jeg husker bare at jeg hørte summing fra mygg.
KEIKO NAKAYAMA KIRIE GOSHIMA
Drap på sykehuset...
- Og tre! - Jeg vet...
Men hør på dette, Kirie.
- Babyen har begynt å bevege seg. - Virkelig?
- Kirie, hvordan går det? - Shuichi.
Pokkers mygg! Du får ikke en dråpe fra meg!
Shuichi!
Kirie, visste du det?
Bare hunnmygg som bærer egg, suger blod.
De fråtser i blod fra dyr-
- for å gi næring til eggene i magen.
Hva driver du med? Du må dra, nå!
Jeg er så lei for det, Keiko.
Han har oppført seg rart i det siste.
Det går bra, Kirie.
KUROUZU SYKEHUS
Keiko, prøv å ikke la myggen bite deg.
Takk, men jeg klarer meg. Jeg har ikke noe imot mygg.
Jeg liker dem. Jeg liker dem veldig godt...
Hva i alle dager er det de driver med?
Det der skulle du ikke ha sett.
Nei!
Hei, hva holder dere på med?
Ikke kom nær!
Blodet ditt. Gi oss blodet ditt!
Hva er alt dette bråket? Hva skjer?
- Gi oss blodet ditt! - Nei!
Det får holde for i kveld.
Så godt det var!
Nå går vi tilbake til rommene.
Ja, vi må jo sove.
Stopp.
Tror du at du kan smugtitte på andres hemmeligheter og bare gå?
Slutt! Keiko, hjelp meg!
- Blod. Gi meg blodet ditt. - Keiko.
Ikke gjør det!
Dø!
YUKIE SAITO
Skynd deg. Bli til en spiral, som meg.
Nei! Aldri!
Jeg vil krype inn i spiralen inni øret ditt!
Jeg vil krølle meg sammen i den og sovne der!
KUROUZU SYKEHUS
Jeg så det med mine egne øyne!
- Det kan ikke stemme... - Er du sikker på at du ikke drømte?
Det er sannheten! De gravide kvinnene drakk blod!
Faren din sa at jeg har en spiral i ørene mine.
Far er død. Det var bare en drøm, mor.
Jeg må være sikker!
- Jeg må se plakaten! - Mor!
Doktor! Kjære vene...
Anatomiplakaten er borte!
Den begynte å bli gammel, så jeg kastet den.
Hva sier du?!
Da spør jeg deg direkte! Fins det en spiral i menneskeøret?
En spiral?! Selvsagt gjør det ikke det.
Er du sikker?
Men enda viktigere, fru Saito, sårene på føttene din gjør nok vondt.
- Gi henne noe mot smertene. - Ja, doktor.
Nå går vi tilbake til rommet ditt, fru Saito.
Virkelig? Er dette virkelig sant?
YUKIE SAITO
Å nei!
De er i ørene dine!
Nei!
De er der!
De er spiraler!
Han har krøpet inn i spiralene i ørene mine!
Jeg må skynde meg å få ham ut!
Jeg trodde det ville holde å ta ned plakaten,-
- men vi må nok la en spesialist undersøke henne.
Alt snurrer...
Kroppen min vrir seg rundt, rundt...
Nei! Jeg vil ikke bli til en spiral!
Det der...
KUROUZU SYKEHUS
NYFØDTE
KIRIE GOSHIMA
- Takk for måltidet. - Men du har jo ikke spist noe.
Jeg liker ikke soppen. Den lukter blod.
Soppen er kjempegod.
Obstetrikeren vår dr. Kawamoto sier at den er sunn,-
- så vi kan spise masse.
- Jeg hadde spist den uansett. - Akkurat.
Hva skjer...
Jeg vil tilbake til det varme stedet.
Kan vi dra tilbake, da?
Ja visst. Mannen som tok oss ut, kan putte oss inn igjen.
Han setter nok Makio inn igjen nå.
Jeg håper det blir min tur snart.
Jeg gleder meg!
Du er så slem.
Det var Keikos stemme!
Den kom herfra.
Dr. Kawamoto, jeg hørte Keiko skrike!
En babys nusselighet-
- er et våpen som lar den vokse opp til selvstendighet.
Men uansett hvor mange ganger jeg klipper navlestrengen,-
- vil morkaken regenerere seg selv igjen.
De gjendanner morkaken i enden av navlestrengene sine.
Så bestemte er de på å dra tilbake til sitt forrige hjem.
De sopplignende tingene med spiralmønster...
Ja, det er morkaker.
De begynte å vokse spontant mens vi forløste dem i dette rommet.
Keiko!
Dr. Kawamoto... Gi meg blod!
- Hva gjør du? Slipp meg! - Nå! Gi meg blod nå!
Godt... Så godt...
- Sopp! - Så mange!
Jeg trenger mer! Jeg trenger mer!
Takk for alt.
Ta vare på dere selv.
- Kom igjen! Skynd deg! - Det gjør vondt, søster!
Vi skal ha en velkomstfest for Kirie i kveld.
Du kommer, ikke sant, Shuichi?
Fest? Ja!
Huset ditt er rett ved siden av Øyenstikkerdammen!
Dammen er full av spiraler!
Fest! Kom igjen!
- Velkommen hjem! - Velkommen hjem, søster!
Takk...
Ikke vær sjenert, Shuichi. Forsyn deg ordentlig.
Ja, tusen takk...
Jøss, du må ha vært skrubbsulten.
Shuichi, du burde komme innom oftere.
Jeg skal det.
Hva er galt?
Du ser det, ikke sant?
Jeg er spesielt stolt av den tallerkenen.
Faren din forsto seg virkelig på kunst.
Før han døde, sa han at keramikk er spiralkunst.
Han åpnet øynene mine for hva ekte kunst er.
Hva kan vi vente oss av Tyfon 1 etter at den har nådd Japan?
Shuichi spiste ikke spesielt mye.
De er nifse.
Det er bare slike ting han har laget i det siste.
Et ansikt...
Det ser ut som Shuichis far og mor...
Shuichi, hjelp oss!
Vis meg hva du har i ovnen.
Jaså, er du fremdeles her?
De kaller på meg.
Noen kaller på meg fra inni ovnen!
Det er jo ikke mulig.
Shuichi!
Shuichi, hjelp oss!
Hvorfor? Hvordan kan pappa og mamma være inni ovnen?
- Shuichi, det svir! - Shuichi!
Shuichi!
Jeg ringer brannvesenet!
Den kraftige tyfon 1, som oppsto sent i sesongen,-
- forventes å bevege seg nordover...
- Far, det er farlig! Kom ned! - Ja da.
Den kolossale tyfonen 1 har uforklarlig stoppet over Kurouzu,-
- og sterke vinder fortsetter å piske byen.
Japans meteorologiske institutt vet ikke hvorfor den står stille...
Jeg er i Kurouzu, der tyfonen fortsatt...
Kobayashi? Vi kan se noe på strømstolpen bak deg.
Hva? Strømstolpen bak meg?
- Ser du det? - Kan tyfonen ha forårsaket dette?
- Er det en kvinne? Er hun død? - Kobayashi?
- Er du der, Kobayashi? - Ja, jeg er her.
Hva skjer? Den har stått stille i nesten to timer nå.
Selv meteorologene er rådløse.
- Hva var det? - Aner ikke.
Hvem er det?
Det er tyfonens øye! Øyet leter etter deg, søster!
Ikke vær dum, Mitsuo. Stormer har ikke ekte øyne.
Kirie...
Jeg kommer!
- Shuichi. - Kirie, bli med meg!
Hvis du blir her, blir huset og familien din utslettet!
Se! Det er tyfonens øye! De lumske, buktende skyene!
Har du ikke hørt at den kaller på deg?
Tyfonen forelsket seg i deg ved første blikk!
- Tuller du? - Skynd deg! Denne veien!
Kirie.
Kirie!
- Beinet mitt! Det sitter fast! - Hva sier du? Pokker!
Går det bra?
Vent, la meg hjelpe!
Ble hun svelget av stormens øye?
Hvorfor?
Kirie...
Stormen må ha forvekslet henne med meg.
Hvis dette fortsetter, vil hele byen...
Kirie...
Ned!
Denne veien!
Kirie...
Tyfon 1, som forårsaket store skader i Kurouzu-regionen,-
- har stilnet uten forvarsel.
Årsaken til at den stilnet kan ikke forklares...
Hva var det?
Mus. Jeg er så lei av dem.
Det sies at disse husene er fra før Meiji-perioden.
Jeg lurer på hvordan et så primitivt hus overlevde tyfonen.
Det må være mer solid enn det ser ut.
Det er det monsteret!
Jeg visste det! Det går rykter et monster her!
Det dreper og spiser hunder hver natt!
Hva er det du sier? Monstre finnes ikke.
Det stemmer! Mange hunder har allerede blitt spist!
- Jeg kommer! - Fru Goshima?
Det er naboen deres, Wakabayashi.
Å, Herr Wakabayashi.
- En venn av moren din? - Han bor til venstre for oss.
Han mistet også huset sitt i stormen.
- God kveld. - God kveld. Takk for i ettermiddag.
Jeg hørte fra eiendomsmegleren-
- at en gammel dame og sønnen hennes bor over deg.
Jeg hørte at det er sønnen som jamrer.
Hva? Så det er ikke et monster?
- Så du har også hørt ryktene? - Stille!
De sier han ser rar ut på grunn av en kronisk sykdom.
Det var sånn monsterryktet startet. Du trenger ikke bekymre deg.
- Vel... - Takk, det var snilt av deg.
Jeg er glad det ikke var et monster.
For en hyggelig ung mann.
Merkelig. Jeg gikk opp flere ganger i ettermiddag for å hilse,-
- men ingen var hjemme.
Kanskje hun hører dårlig. Det høres ut som hun er gammel.
Ja, det stemmer sikkert.
Sønnen jamrer igjen!
Nei, det er ikke...
Er det ikke den gamle damens stemme?
Den gråten høres ikke bra ut!
- Noe må ha skjedd med henne! - Kirie!
- Vent, Kirie! Jeg blir med deg! - Jeg går etter henne.
Frue!
Frue, hva er galt?
Sønnen min! Sønnen min er død!
Hvordan så han ut? Sønnen, mener jeg.
Det er ikke min sak å si.
Jeg kikket litt inn gjennom vinduet på baksiden.
Det var små hull i gulvet der sønnen skal ha sovet.
Mange av dem.
Hva kan ha forårsaket dem?
Beklager, men jeg vil ikke snakke om det.
Kirie. For en vakker og viljesterk kvinne.
Jeg kan ikke ta øynene fra henne.
Hva er det?
Herr Wakabayashi?
Søs! Hva pokker er det?
Yamaguchi?
Bø!
En fjær stikker ut av kroppen hans!
Den kommer fra opphenget på en bil.
- Hva er det? - Så skummelt!
- Kom igjen. - Ok.
Uforklarlige ting fortsatte å skje i denne byen, og med oss.
Men jeg var nok allerede nummen på det tidspunktet.
Tekst: Joakim Brekke Iyuno