205 KIRIE
Školjka.
Deo uva koji detektuje zvuk.
Verovatno je najočiglednija spirala u ljudskom telu.
Direktor bolnice
Gđo Sajto, stanje vam se popravilo.
Jeste, doktore. Sad se osećam mnogo bolje.
I dalje vas plaši pomisao na spiralu?
Užasava me. - Žao mi je što to čujem.
Pokušajmo ovako. Uputiću vas u psihijatrijsku bolnicu u Midorijami.
Zar to nije bolnica za... Šuiči.
Zabrinjava vas to?
Možda zbog stigme koja prati psihijatrijske bolnice?
Verujte mi, nemate razloga za zabrinutost.
Podsetio me anatomski poster u kancelariji direktora bolnice.
Moja majka je obrijala glavu i odsekla vrhove prstiju.
Uverena je da se rešila svih tragova spirala u telu.
Zamisli da sazna da u uhu ima spiralu.
Dođavola! Opet roj komaraca.
Mužjaci formiraju roj dok se pare.
Ima oblik spirale.
Kad si spomenuo, videla sam ih mnogo.
Zato ima toliko komaraca?
To je prokletstvo. Prokletstvo spirale.
Opet hitna pomoć. Samo jutros primili smo više od deset trudnica.
Muka im je nakon hiljadu uboda komaraca.
Gđice Gošima?
Porodilište je puno. Moraćete da delite sobu. -Naravno.
Keiko?
Poznajete je? - Da. U rodu smo.
KEIKO I KIRIE
Hvala ti, Kirie. -I drugi put.
Keiko, šta je ovo? Teško je.
Samo stavi u ormar. -Hoću.
BOLNICA KUROUZU
UZUMAKI
BOLNICA KUROUZU
Ovaj pacijent, mrtav je!
I ovde su dva mrtva! -Dva?
Šta im se dogodilo?
Izbodeni su.
Da. Štagod to bilo, sva krv je isceđena.
Moramo pozvati policiju.
Jesu li ubijeni?
Ja sinoć ništa nisam čuo. A ti?
Samo zujanje komaraca.
205 KEIKO I KIRIE
Ne mogu da verujem da ovde ima ubistava. I to tri!
Pogodi šta je bilo. Beba je počela da se pomera. -Stvarno?
Kirie, kako se osećaš? -Šuiči!
Još jedan komarac! Nećeš dobiti ni kapi moje krvi!
Šuiči!
Kirie, jesi li znala da samo ženke koje nose jaja sisaju krv?
Goste se životinjskom krvlju da bi nahranile jajašca u stomaku.
Šta to radite?
Morate otići, smesta.
Izvini, Keiko. Ponaša se čudno u zadnje vreme.
U redu je.
BOLNICA KUROUZU
Keiko, ne daj komarcima da te bodu.
Hvala ti, ali u redu je. Ne smetaju mi komarci.
Zapravo mi se sviđaju. Jako.
Šta to rade?
Ne bi trebalo da budeš ovde!
Kakva je to galama?
Gubite se!
Krv! Daj nam svoju krv!
Kakva je to gungula? Šta se događa?
Daj nam krv!
Dovoljno je za večeras.
Bilo je ukusno. - Vratimo se u svoje sobe.
Naspavajmo se.
Ne tako brzo!
Misliš da možeš saznati našu malu tajnu i tek tako odšetati?
Prestanite! Keiko, pomozi mi!
Krv! Daj mi svu svoju krv. -Keiko.
Ne radi to!
Umri!
103 JUKIE
Ljubavi moja, postani jedno sa mnom u spirali.
Ne! Nikad!
Voleo bih da upuzim u tu spiralu u tvom uhu, mila.
Želim da se sklupčam u njoj i zaspim.
103 JUKIE
BOLNICA KUROUZU
Ali videla sam svojim očima. -Zvuči nategnuto.
Sigurno nije samo noćna mora?
Ne! Te trudnice su pile krv.
Tvoj otac je rekao nešto neobično. O spiralama u ušima.
Tata je mrtav. To je bio samo san, mama.
Moram da budem sigurna. Moram da vidim taj poster svojim očima.
Mama, molim te! -Doktore!
Opa!
Nema ga! Nema postera.
Zastario je. Bacio sam ga. -Molim?
Dobro onda. Recite mi sami. Ne lažite me. Imamo li spiralu u uhu?
Spiralu? Naravno da ne. Odakle nam?
Je li to istina?
Važnije, gđo Sajto, te posekotine na stopalima sigurno vas bole.
Dajte joj nešto protiv bolova. -Odmah, doktore.
Hajdemo u vašu sobu.
Je li to stvarno istina?
103 JUKIE
Nemoj! Molim te, nemoj.
One su u tvojim ušima.
U tvojim ušima. U tvojim ušima!
U tvojim ušima! -Ne!
One su u tvojim ušima!
On je u mojim ušima! Upuzao je u spirale u mojim ušima!
Moram ga izbaciti! Brzo!
Na trenutak pomislih da smo izbegli metak skinuvši taj crtež,
ali specijalista je mora odmah pregledati. -Da.
Zašto se sve okreće? Moje telo se vrti i vrti.
Ne! Ne želim da postanem spirala!
Izgleda kao...
BOLNICA KUROUZU
Novorođena deca
205 KIRIE
Hvala, sita sam. - Jedva si pipnula.
Ne sviđaju mi se ove pečurke. Smrde na krv.
Ove pečurke su odlične. -Naš opstetričar dr Kavamoto kaže
da su dobre za nas i da jedemo koliko nam srce želi.
Mene ne treba uveravati. Svakako bih ih pojela.
Jaslice
Pitam se šta se dešava.
Jedva čekam da se vratim na toplo mesto.
Možemo li da se vratimo?
Naravno. Onaj čovek nas je izvadio, može da nas vrati.
Kladim se da upravo vraća Makio.
Nadam se da sam sledeći.
I ja. Jedva čekam.
Baš si nevaljao.
To je Keiko.
Porođajna soba
Ovamo.
Dr Kavamoto. Čula sam Keikine vriskove.
Bebina slatkoća je oružje kojim sigurno sazreva u nezavisnost.
Maleni su odlučni.
Sečem pupčanu vrpcu, ali placenta se regeneriše.
Raste im nova na kraju pupčane vrpce.
Toliko su odlučni da se vrate u dragu im matericu.
Njihovo preferirano postojanje.
Onda su one pečurke sa spiralnim uzorkom...
Da. To su placente.
Počele su spontano da rastu dok smo ih ovde porađali.
Keiko!
Doktore, molim vas...
Treba mi krv.
Šta to radite? Pustite me! - Smesta! Treba mi krv! Odmah!
Ukusno... Tako ukusno.
Toliko pečuraka!
Još... Još...
Treba mi još.
Hvala vam na svemu. -Čuvajte se.
Dođi, idemo. -Boli me!
Večeras imamo doček za Kirie. Nadamo se da ćeš doći, Šuiči.
Zabava? To!
Tvoja kuća je pored jezera vilinjih konjica. Mnogo je spirala.
Zabava! Zabava! Idemo!
Dobro došla kući, Kirie. - Da, dobro došla, seko! -Hvala.
Šuiči, ne stidi se. Navali.
U redu. Hvala lepo.
Sigurno skapavaš. - Trebalo bi češće da svraćaš.
Šta je bilo?
I ti je vidiš, zar ne? Ponosim se tim delom.
Tvoj otac je istinski razumeo umetnost.
Razgovarali smo pre smrti, reče da je grnčarija umetnost spirale.
Njegove reči otvorile su mi oči prema pravoj umetnosti.
Dok se tajfun približava, kakve nas posledice čekaju?
Siroti Šuiči je slabo jeo.
Jezivi su. U zadnje vreme izrađuje samo čudne stvari.
Lice.
Ta lica izgledaju kao Šuičijevi mama i tata!
Šuiči! Pomozi nam!
Moram da vidim unutrašnjost te peći. - Šuiči, koliko si dugo ovde?
Prizivaju me. Neko me poziva iz te peći!
Ne budi smešan. Nemoguće.
Šuiči!
Pomozi nam, Šuiči!
Kako? Kako moji mama i tata mogu da budu u toj peći?
Peče! Peče!
Šuiči!
Pozvaću vatrogasce!
Ovaj snažni tajfun u neobično doba godine
nastaviće kopnom prema severu. - Tata, siđi! Opasno je! -Završio sam.
Ogromni tajfun zaustavio se iznad grada Kurouzua
kojeg jak vetar neumorno šiba.
Japanski meteorološki zavod ne može da objasni...
Javljam se uživo iz Kurouzua. Ovaj tajfun...
Kobajaši? Vidimo nešto na stubu iza tebe.
Šta? Na stubu?
Je li to žrtva tajfuna?
Jesi li tamo? Kobajaši, jesi li tamo? -Da, ovde sam.
Šta se događa? Kruži nad nama već skoro dva sata.
Ni meteorolozi ne znaju zašto. -Kirie!
Šta je to bilo? - Ne znam. -Kirie!
Oko oluje. Traži tebe! Moraš to da vidiš, seko!
Ne lupetaj, Micuo.
Zove se oko oluje, ali oluje nemaju oči. -Kirie.
Kirie.
Stižem!
Šuiči! -Kirie! Dođi!
Ako ostaneš, tvoja kuća i tvoja porodica biće uništeni.
Vidi! Oko oluje!
Vidiš one zloslutne oblake kako se kovitlaju? Pozivaju tvoje ime!
Kao ljubav na prvi pogled! Ovaj tajfun je opsednut tobom.
Ti to ozbiljno? - Brzo! Ovuda! -Kirie!
Kirie! -Moja noga! Zaglavila sam! -Šta? Zaglavila? Dođavola!
Jesi li dobro? Pomoći ću ti!
Progutalo ju je oko oluje?!
Zašto?
Kirie.
Oluja ju je zamenila za mene.
Ako se ovde zadrži, ceo grad će...
Kirie.
Dole!
Ovuda!
Moćni tajfun koji je teško oštetio Kurouzu
tajanstveno je nestao.
Iznenadni nestanak nema objašnjenja. Drugi tajfun...
Jeste li čuli? -Mislim da su miševi. Puna mi je kapa.
Ako je verovati pričama, ova kuća je izgrađena pre ere Meiji.
Pitam se kako ovakvu običnu kuću u nizu tajfun nije uništio.
Čvršća je nego što izgleda.
To je on! Čudovište!
Znao sam da su glasine tačne! Čuo sam da ovde živi čudovište!
Noću jede pse iz komšiluka! - Kako možeš da pričaš takve strahote?
Čudovišta ne postoje, mili.
Istina je! Pojeo je mnogo pasa.
Evo! -Gđo Gošima? To sam ja, vaš komšija.
G. Vakabajaši.
Mamin prijatelj? -Živi levo. Upoznali smo se danas popodne.
Reče da je zbog oluje ostao bez kuće, kao i mi.
Dobro veče. -Dobro veče. Drago mi je da smo se upoznali.
Agent za nekretnine reče da jedna sirota starica i njen sin
žive desno od vas. Navodno sin stalno stenje.
Šta? Nije čudovište? - Čuo si glasine, znači.
Tiho. -Kažu da izgleda čudno zbog hronične bolesti.
Tako su krenule glasine o čudovištu. Ali ne brinite.
Idem ja. -Doviđenja.
Hvala. Ljubazno od vas.
Dobro da nema čudovišta.
Divan mladić.
Neobično. Svratila sam popodne da se upoznam, ali nikoga nije bilo.
Sirotica možda slabije čuje. Čini se da je to starija žena.
Da. Moguće da zato.
Opet buči.
To nije... Ne misliš valjda...
Zar ti ne zvuči kao starica?
Nekako čudno jeca.
Šta ako nešto nije u redu? Šta ako joj se nešto dogodilo? -Kirie!
Čekaj! Idem s tobom! - Idem je da proverim.
Oprostite, gospođo.
Gospođo, je li sve u redu?
Moj sin. Moj sin je mrtav!
Kako je izgledao kad si ga našla? Sin.
Nije na meni da delim pojedinosti.
Virnuo sam kroz zadnji prozor maločas.
Tamo gde je sin spavao su rupice u podu. Bezbroj!
Kako su nastale?
Zaista ne znam. Rekla sam da ne želim o tome.
Kirie, ti si lepa i odlučna žena.
Ne mogu da prestanem da te gledam.
Šta je ono?
Vakabajaši?
Seko! Šts je to?
Jamaguči?!
Iz tela mu viri opruga.
Mislim da je iz amortizera.
Šta je to? -Jezivo.
Ti čudni događaji nastavljali su da se dešavaju
pogađajući naš grad i sve nas.
Gledajući sada, u tom trenutku
već sam bila oguglala na sve.
MEDIATRANSLATIONS