KEIKO NAKAYAMA KIRIE GOSHIMA
Hörselsnäckan.
Det är organet inne i örat som uppfattar ljud.
Det är antagligen den mest iögonfallande spiralen i kroppen.
Hur står det till med er, fru Saito?
Det känns mycket bättre nu, doktorn.
Blir ni fortfarande rädd för spiraler?
Ja, skräckslagen.
Jag förstår. Vad sägs om det här, då?
Ni kan bli undersökt på det psykiatriska sjukhuset i Midoriyama.
Men det sjukhuset är ju för... Eller hur, Shuichi?
Gillar ni inte det sjukhuset?
Är ni orolig för stigmat i att besöka ett psykiatriskt sjukhus?
Ni behöver inte alls oroa er.
Jag mindes det när jag såg en plansch på sjukhuschefens kontor i morse.
Mamma har rakat sitt huvud och skurit av fingertopparna.
Hon tror att hon gjort sig av med alla spiraler på sin kropp-
- men vad händer om hon får veta att hon har spiraler i öronen?
Fan också! En myggsvärm till!
Mygghanar bildar svärmar som en del av sitt parningsbeteende.
Det är en spiralform.
Ja, jag har sett en hel del.
Är det därför det har varit så mycket mygg på sistone?
Det är förbannelsen. Spiralens förbannelse.
Ännu en ambulans.
Jag hörde att elva gravida kvinnor blev inlagda nu på morgonen-
- för att de kände sig illamående efter att ha blivit myggbitna.
Fröken Goshima?
Förlossningsavdelningen är full, så ni måste dela rum.
Javisst. Keiko?
- Känner ni henne? - Ja, hon är min kusin.
KEIKO NAKAYAMA KIRIE GOSHIMA
- Tack, Kirie. - Ingen orsak.
Keiko, vad är det här? Den är tung.
Du kan bara lägga den i byrån.
Visst.
KUROUZU SJUKHUS
Herregud, patienten är död!
- Två till är döda i det här rummet! - Va?
Vad har hänt med dem?
De verkar vara helt täckta av insektsbett.
Ja.
Deras kroppar verkar vara helt tömda på blod.
Vi måste ringa polisen!
Blev de mördade?
Men jag hörde ingenting igår kväll.
Jag minns bara att jag hörde surret från myggor.
KEIKO NAKAYAMA KIRIE GOSHIMA
Mord på sjukhuset...
- Och tre dessutom! - Jag vet...
Men lyssna på det här, Kirie.
- Bebisen har börjat röra sig. - Är det sant?
- Kirie, hur mår du? - Shuichi!
Förbaskade mygga! Du får inte en droppe av mig!
Shuichi!
Visste du det, Kirie?
Bara mygghonor som bär på ägg suger blod.
De frossar på blod från djur-
- för att ge näring åt äggen i sina magar.
Vad håller ni på med? Gå härifrån! Skynda på!
Förlåt så mycket, Keiko.
Han har betett sig underligt på sistone.
Det är ingen fara, Kirie.
KUROUZU SJUKHUS
Keiko, försök att inte låta myggen bita dig.
Tack, men det går bra. Jag har inget emot myggor.
Jag gillar dem. Jag gillar dem jättemycket...
Vad sjutton sysslar de med?
Du såg!
Nej!
Hörni, vad håller ni på med?
Kom inte nära!
Ditt blod. Ge oss ditt blod!
Vad är det för oväsen? Vad står på?
- Ge oss ditt blod! - Nej!
Det får räcka för ikväll.
Vad gott det var!
Nu går vi tillbaka till våra rum.
Ja, vi måste ju sova.
Stopp!
Tror du att du kan smygtitta på andras hemligheter och bara gå?
Sluta! Hjälp mig, Keiko!
- Blod... Ge mig ditt blod. - Keiko?
Låt bli!
Dö!
YUKIE SAITO
Skynda dig nu... Bli en spiral, som jag.
Nej! Aldrig!
Jag vill krypa in i spiralen inuti ditt öra!
Jag vill kura ihop mig i den och sova!
KUROUZU SJUKHUS
Jag såg det med egna ögon!
- Det kan inte stämma... - Är du säker på att du inte drömde?
Det är sant! De gravida kvinnorna drack blod!
Din pappa sa att jag har en spiral i mina öron.
Pappa är död. Det var bara en dröm, mamma.
Jag måste bli säker!
- Jag måste se planschen! - Mamma!
Doktorn! Kära nån...
Anatomiplanschen är borta!
Den började bli gammal, så jag slängde den.
Vad säger ni?!
Då frågar jag er direkt! Finns det en spiral i människoörat?
En spiral? Det är klart att det inte gör.
Är det säkert?
Men vad viktigare är, fru Saito, såren på era fötter måste göra ont.
- Ge henne nåt mot smärtan. - Ja, doktorn.
Nu går vi tillbaka till ert rum, fru Saito.
Är det sant? Är det verkligen sant?
YUKIE SAITO
Åh, nej!
De finns i dina öron!
Nej!
De är där!
Det är spiraler!
Han har krupit in i spiralerna i mina öron!
Jag måste skynda mig att få ut honom!
Jag trodde att det skulle räcka med att ta ner planschen-
- men vi måste nog låta en specialist undersöka henne.
Allt snurrar...
Min kropp vrider sig runt, runt...
Nej! Jag vill inte bli en spiral!
Det där...
KUROUZU SJUKHUS
NYFÖDDA
KIRIE GOSHIMA
- Tack för maten. - Men du har ju inte ätit nåt.
Jag gillar inte svampen. Den luktar som blod.
Svampen är jättegod.
Vår obstetriker dr Kawamoto säger att den är nyttig-
- så vi kan äta massor.
- Jag hade ätit den ändå. - Ja.
Vad är det som händer...
Jag vill tillbaka till det där varma stället.
Kan vi ta oss tillbaka, då?
Javisst. Mannen som tog ut oss kan stoppa in oss igen.
Han stoppar nog in Makio igen just nu.
Jag hoppas att det blir min tur snart.
Jag längtar!
Du är så stygg.
Det där var Keikos röst!
Den kom härifrån.
Dr Kawamoto, jag hörde just Keiko skrika!
En bebis näpenhet-
- är ett vapen som låter den växa upp till självständighet.
Men hur många gånger jag än klipper de här bebisarnas navelsträngar-
- återbildas moderkakan igen.
De återbildar moderkakan i änden av sina navelsträngar.
Så fast besluta är de att återvända till sin förra boning.
Så där svampliknande sakerna med spiralmönster...
Ja, det är moderkakor.
De började växa spontant medan vi förlöste dem i det här rummet.
Keiko!
Dr Kawamoto... Ge mig blod!
- Vad gör du? Släpp mig! - Nu! Ge mig blod nu!
Gott... Så gott...
- Svampar! - Så många!
Mer... Jag behöver mer!
Tack för allt.
Ta hand om er nu.
- Nu sticker vi! Skynda på! - Det där gör ont, syrran!
Vi ska ha en välkommen hem-fest för Kirie ikväll.
Du kommer väl, Shuichi?
En fest? Jippi!
Ert hus ligger intill Trollsländedammen!
Den dammen är full av spiraler!
Fest! Fest! Kom igen!
- Välkommen hem! - Välkommen hem, syrran!
Tack...
Var inte blyg, Shuichi. Ta för dig ordentligt.
Ja, tack så mycket...
Oj, du måste ha varit utsvulten.
Shuichi, du borde titta förbi oftare.
Jag ska.
Vad är det för fel?
Du ser det, inte sant?
Jag är särskilt stolt över den tallriken.
Din pappa förstod sig verkligen på konst.
Innan han dog sa han att keramik är spiralkonst.
Han öppnade mina ögon för vad riktig konst är.
Vad kan vi vänta oss av Tyfon 1 efter att den nått Japan?
Shuichi åt inte särskilt mycket.
De är läskiga.
Såna där saker är allt han gjort på sistone.
Ett ansikte...
Det ser ut som Shuichis pappa och mamma...
Shuichi, Shuichi, hjälp oss!
Visa vad du har i ugnen.
Jaha, är du fortfarande här?
De kallar på mig.
Nån kallar på mig från inuti ugnen!
Det är ju inte möjligt.
Shuichi!
Hjälp oss, Shuichi!
Varför? Hur kan pappa och mamma vara inuti ugnen?
- Shuichi, det svider! - Shuichi!
Shuichi!
Jag ringer brandkåren!
Den kraftiga Tyfon 1, som bildats sent på säsongen-
- väntas dra vidare norrut...
- Pappa, det är farligt! Kom ner! - Ja.
Den enorma Tyfon 1 har oförklarligt stannat över Kurouzu-
- och starka vindar fortsätter piska staden.
Japans meteorologiska byrå vet inte varför den inte drar vidare...
Jag befinner mig i Kurouzu, där tyfonen fortsätter...
Kobayashi? Vi kan se nåt på elstolpen bakom dig.
Va? Elstolpen bakom mig?
- Ser du det där? - Kan tyfonen ha orsakat det?
- Är det en kvinna? Är hon död? - Kobayashi?
- Är du där, Kobayashi? - Ja, jag är här.
Vad händer? Den har stått still i nästan två timmar nu.
Inte ens meteorologerna vet varför.
- Vad var det? - Ingen aning.
Vem är där?
Det är tyfonens öga! Ögat letar efter dig, syrran!
Var inte dum, Mitsuo. Stormar har inte riktiga ögon.
Kirie...
Kommer!
- Shuichi? - Kirie, följ med mig!
Om du stannar här blir ditt hus och din familj utplånade!
Titta! Det är tyfonens öga! De där lömska, ringlande molnen!
Har du inte hört att den kallar på dig?
Tyfonen blev förälskad i dig vid första ögonkastet!
- Skojar du? - Skynda på! Hitåt!
Kirie...
Kirie!
- Mitt ben! Det sitter fast! - Vad säger du? Fan också!
Mår du bra?
Jag hjälper dig nu!
Svaldes hon av stormens öga?
Varför?
Kirie...
Stormen måste ha tagit fel på henne och mig...
Om det fortsätter så här kommer hela stan att...
Kirie...
Ner!
Den här vägen!
Kirie...
Tyfon 1, som orsakat stora skador i Kurouzu-
- har bedarrat utan förvarning.
Orsaken till bedarrandet går inte att förklara...
Vad var det?
Möss. Jag är så less på dem.
Det sägs att de här husen föregick Meiji-perioden.
Jag undrar hur ett sånt här primitivt hus klarade sig från tyfonen.
Det måste vara stadigare än det ser ut.
Det är monstret!
Jag visste det! Det ryktas om att det finns monster här!
Det dödar och äter hundar varje natt!
Vad är det du säger? Det finns inga monster.
Det är sant! Massor av hundar har redan blivit uppätna!
- Kommer! - Fru Goshima?
Det är er granne Wakabayashi.
Nämen, herr Wakabayashi.
- En vän till din mamma? - Han bor till vänster om oss.
Han förlorade också sitt hus i stormen.
- God kväll. - God kväll. Tack för i eftermiddags.
Jag hörde från mäklaren-
- att en gammal kvinna och hennes son bor ovanför er.
Det är visst sonen som jämrar sig.
Va? Så det är inget monster?
- Så du har också hört ryktena? - Tyst!
Det sägs att han ser konstig ut på grund av en kronisk sjukdom.
Det var så monsterryktet startade. Ni behöver inte oroa er.
- Då så... - Tack, det var snällt av er.
Jag är glad att det inte var ett monster.
Vilken trevlig ung man.
Märkligt. Jag gick upp flera gånger i eftermiddags för att hälsa-
- men det var ingen hemma.
Hon kanske hör dåligt. Det låter som att hon är gammal.
Ja, så är det nog.
Sonen jämrar sig igen!
Nej, det där är inte...
Är det inte tantens röst?
Den där gråten låter inte rätt!
- Hon måste ha råkat ut för nåt! - Kirie!
- Vänta, Kirie! Jag följer med! - Jag går!
Frun!
Frun, vad är det som är fel?
Min son! Min son är död!
Hur såg han ut? Sonen, menar jag.
Det är inte min sak att säga.
Jag kikade in lite snabbt genom fönstret på baksidan.
Det var små hål i golvet där sonen verkade ha sovit.
Massor av dem.
Vad kan ha gjort dem?
Förlåt, men jag vill inte prata om det.
Kirie... Vilken vacker och viljestark kvinna.
Jag kan inte sluta titta på henne.
Vad är det där?!
Herr Wakabayashi?
Syrran! Vad sjutton är det där?
Yamaguchi?
Bu!
En fjäder sticker ut ur hans kropp!
Den kommer från upphängningen på en bil!
- Vad är det där? - Vad läskig!
- Kom, vi går. - Okej.
De oförklarliga händelserna fortsatte för oss i den här staden.
Men jag var nog redan avtrubbad vid det laget.
Text: Johan Gustafsson Iyuno