Ingen har väl kunnat nå dem-
- sen de hamnade direkt i Tyfon 2:s väg?
Nej, och sen drabbades de direkt av Tyfon 3, 4, 5 och 6.
Ingen vet om de 6 000 invånarna är välbehållna.
Journalister har blivit ditskickade, men ingen har hört nåt.
Nå, Kurouzu ligger alldeles efter den här tunneln.
Gasen i botten! Tornado!
Mår ni bra? Herr Sakagami? Herr Endo?
Vad ska jag göra? Jag måste kalla på hjälp.
Luften känns laddad på nåt vis.
Inbillar jag mig eller bildar min andedräkt spiraler?
Varför är det ingen här? Varför är det så tyst?
Orsakade tyfonerna de här skadorna?
Det är en nyhetshelikopter.
En strömvirvel?
- Göm dig. - Långsamt.
Kurouzu grundskola i sikte! Förbered attacken!
- Uppfattat! - Kombinera!
Det ser kul ut. Jag kanske hänger på Fjärilsgänget också.
Inte en chans! Många dog när de försökte härma dem.
- Fjärilsgänget? - Ett gäng busar...
...som utnyttjar kaoset för att härja fritt.
Tack så mycket. Ni hjälpte mig verkligen.
Ingen orsak. Oj, du är ju skadad!
- Kan du gå? - Ja.
- Är du volontär? Kom du just hit? - Mitsuo, gå långsammare.
Nej, jag är reporter på Toyo TV. Jag heter Chie Maruyama.
- Toyo TV? - Tala tystare.
Jag tyckte väl att du såg bekant ut.
Jag heter Kirie Goshima. Det här är min bror Mitsuo.
Vi var ute och letade efter proviant.
Om nån i den här stan rör sig för snabbt-
- utlöser det omedelbart en virvelvind.
Det kan vara kopplat till energin från de sex tyfonerna-
- som sögs ner i den dammen.
Den kallas Trollsländedammen, den med strömvirveln.
Va? Sög dammen upp tyfonerna?
Ingen vet helt säkert.
Det är därför vi måste vara långsamma som sniglar.
De kan till och med utlösas av för tung andning.
Rena fjärilseffekten.
En fjärils vingslag kan utlösa en storm nån annanstans i världen.
Hur som helst, så går vi hem till oss nu.
Vi måste behandla dina sår.
Stig på.
Kläm in er lite!
Titta, det kommer mer folk. Det är fullt här! Stick!
Men vi bodde ju här innan ni kom hit!
- Välkommen hem. - Har du en gäst med dig?
Vansinne. Spiralerna har gjort stan vansinnig.
Jag är less på ditt muttrande!
Vansinne. Vansinne...
Vad säger du?! Ut härifrån!
Shuichi! Gick det bra, Shuichi?
- Vi har mer utrymme nu. - Släpp inte in dem igen!
- Vad gör vi nu? - Vi får leta efter ett annat hus.
Allihop är fulla.
Vi får bara leta. Det är för farligt här ute med virvelvindarna.
- Vi måste lämna den här stan. - Ja, men...
Alla säger att det inte går att ta sig härifrån.
Jag vill stanna här och fortsätta med min keramik.
Jag vill laga min ugn och fullända min spiralkonst.
Och då behöver jag lera från Trollsländedammen.
Det går ju inte! Trollsländedammen är en enorm strömvirvel nu!
Vansinne. Allt är vansinne.
Vi har nästan nått slutet. Den här stan blir snart till en spiral.
Just det, den kommer att bli en spiral.
Skrik inte!
Vad är det där?
Snigelpersoner. De har blivit fler och fler på sistone.
Nånting luktar gott.
- Det luktar grillat kött. - Mitsuo!
- Det är gänget från förut. - Mitsuo!
Den här är färdiggrillad.
De äter snigelpersoner.
Vill du ha lite, grabben? Escargot är jättegott.
Escargot? Men de har ju varit människor!
Va? Människor?
Det kvittar. Vad säger ni, vackra damer?
Vill ni hänga på oss? Ni får äta som drottningar.
Vi tänker inte gå med i Fjärilsgänget.
Vi slutade vara Fjärilsgänget för längesen.
Vanlig nektar räcker inte längre till.
Vi är det köttätande Trollsländegänget nu.
- Och vi är stora trollsländor. - Inte små ängstrollsländor.
Rör inte de här tjejerna.
Lägg dig inte i, gubbe. Om du håller av ditt liv.
Rör dem inte, sa jag!
- Pappa! - Älskling!
Vad har ni gjort?
De stack utan oss. Ska vi följa efter?
Spring!
- Kirie! - Chie!
Två kvinnliga byten flyr klockan tolv!
- Slå ihop er och följ efter! - Uppfattat!
Ja!
Chie, titta!
Det är Trollsländedammen! Vi dras mot den!
Vi blir insugna!
- Vem fan är det? - Backa tillbaka!
- Shuichi? - Vansinne. Vansinne...
Gå försiktigt.
En virvelvind! Ner!
Vi förlorade några till.
- Hörni! Mår ni bra? - Ja, vi mår bra.
Jag kom hit som volontär för fem dagar sen.
Jag kom hit för fyra dagar sen-
- för att leta efter släktingar, men det är hopplöst.
Vi har försökt lämna stan om och om igen, men ingenting fungerar.
Vart man än går hamnar man där man började.
Det är som om själva rymden är förvrängd.
Hur långt man än går ser man aldrig nån utgång.
Till slut blir tunneln förvrängd.
Jag gled nästan ner i mörkret som sträckte ut sig underifrån.
- Vi blev tvungna att vända tillbaka. - Du skojar.
Vi har funderat på att fly till havs också.
Tyfonerna krossade båtarna, så vi byggde en flotte.
Men just då såg vi en annan grupp ge sig ut på en egen flotte.
De svaldes av en stor strömvirvel som kom från ingenstans.
Rakt framför oss.
Vi kan inte fly. Men vi kanske är de lyckligt lottade.
Ja, vissa har gått igenom saker-
- som var så hemska att de blivit tokiga.
Förresten, var kom ni ifrån?
Alla radhus är fulla-
- och mamma blev skadad i en virvelvind-
- så vi bor här så länge.
Hur mår du, mamma? Har du ont?
Jag mår bra. Hittade du pappa?
Vi letade överallt, men hittade honom inte.
Jag visste det. Han dog när virvelvinden tog honom.
Oroa dig inte, mamma. Han är nog säker nånstans.
Det är farligt här. Det kanske finns ett ledigt rum nånstans.
Vi sticker och letar.
Det är konstigt. Till och med betongbyggnader är nära att kollapsa-
- så hur kan de rangliga radhusen stå kvar?
Ja, och de blev byggda för längesen.
- Hur många är de? - Jag har aldrig räknat...
...men det finns några mitt i stan och många fler i utkanterna.
Några av husen i utkanterna måste ha lediga rum.
Men eftersom vi måste gå så sakta är vi inte där förrän det blivit mörkt.
Just ja, vi har inte presenterat oss. Jag heter Tanizaki.
- Takemoto. - Trevligt att träffas.
Vi träffade folket bakom oss i stan. Vi är alla utmattade.
- Min rygg gör ont. Kan du ta en titt? - Din rygg?
Han har börjat förvandlas. Han blir nog en snigelperson snart.
Varför förvandlas så många av oss plötsligt till snigelpersoner?
Hur ska jag veta det? Kanske för att vi rör oss så långsamt.
Så långsamt att spiralförbannelsen hinner ifatt oss.
- Det kanske blir vi härnäst. - Vad säger du?
- Titta på min nu! - Ingenting. Min, då?
Togawa, du har spiralmärken på din.
- Skojar du?! - Prata inte så högt!
Vi måste hitta ett radhus som inte är fullt.
Vi vet inte ens vad som gör folk till sniglar!
Är det verkligen säkrare i ett radhus?
Försvinner spiralmärkena väl inne i huset?
Jag vet inte, men vi vet att de är de säkraste ställena i stan.
Snälla, släpp in oss!
Det sägs att man förvandlas till snigel utomhus! Hjälp oss!
Det är fullt. Försök nån annanstans.
Snälla, släpp in mig! Jag börjar förvandlas till snigel!
Stick! Jag bryr mig inte om vad du förvandlas till!
Din skitstövel! Jag tänker ta mig in på nåt vis!
Okej, vi hjälper till.
- Alla samtidigt nu! - Den gick upp!
- De jävlarna! - Här har ni!
Nu! Anfall!
Vi slog in den! Gå in!
- Vad i hela...? - Jag sa ju att det är fullt.
Fler och fler smög in och se vad som hände.
På grund av allt knuffande blev våra kroppar hopsnodda-
- och nu kan vi inte ens reda ut oss själva.
Vad tror du att de gör?
De försöker skydda sina kroppar med de lösa plankorna.
De vill bygga ut huset.
- Bygger de ut radhuset? - Ja.
- Vi kanske kan bygga nåt intill det. - Va, vill du stanna här för gott?
Vi borde tänka på flyktvägar först!
Även om vi kommer in i huset-
- blir det ett helvete om vi förvandlas till ett av de monstren.
Ner!
Det är redan ett helvete! Vill du hellre dö i en virvelvind?
- Jag ska leta efter en utväg! - Ja, det måste finnas en utväg!
Titta där! Räddningsfartyg!
- De är här för att rädda oss! - Det är väl toppen, Kirie?
Vi måste berätta för din mamma och Mitsuo.
Men om jag inte hittar pappa...
Är det här allt vi har kvar? Det blir vi inte mätta på.
Hörni, det finns kött här!
- Kött? - Det är snigelpersonkött.
Trollsländegänget måste ha lämnat det.
Snigelpersoner... Kallar vi dem kött nu?
Men... vi har väl inget val? Under omständigheterna.
Om jag vetat att det var så gott hade jag ätit en tidigare.
När Okamoto förvandlats lagar vi till honom också.
Bäst att ni äter också. Ni överlever inte annars.
Det är ingen människa längre! Kom igen!
Shuichi?
Baracken är borta.
- Åh, nej! - Syrran...
- Mitsuo! - Syrran!
Råkade ni ut för en virvelvind? Var är mamma?
- Hon flög iväg! - Vad säger du?!
Kirie, Mitsuos rygg!
Om vi kan lämna stan innan han förvandlats helt-
- blir han säkert normal igen!
Sen kommer jag tillbaka och letar efter mamma och pappa.
Men hur? Man kan ju inte ta sig igenom tunneln eller havet
Bergen, då? Det finns kanske en bergsstig som ingen har provat.
Det är meningslöst. Vi har redan blivit märkta av spiralen.
- Det är bättre än att bara prata. - Ja, vi gör det.
Det är meningslöst.
Syrran, min rygg kliar nåt enormt.
Vi är snart ute ur stan. Du kommer att må bättre då.
Radhusen är centrerade runt Trollsländedammen.
Titta där!
Nån bygger till radhuset därnere och utlöser virvelvindar.
Vänta nu. Är det inte herr Tanizaki?
Hörni, försöker ni ta er ut?
Jag blir färdig med tillbyggnaden tills ni är tillbaka!
- Hur långt går den här stigen? - Jag är trött.
Märkligt, vi borde ha kommit fram till vägen för längesen.
Det verkar som om fler har vandrat in i stan.
- Herr Takemoto, hur kom ni hit? - Jag kan fråga er detsamma.
Vi försöker ta oss ut ur stan.
Vi borde snart nå vägen som leder till grannstaden.
Vägen är väl åt det hållet?
Vi såg er gå upp mot bergen och vi följde efter!
Alla vägar i den här stan går i cirklar!
- Vi tar oss aldrig härifrån! - Lugna ner dig!
Vi fortsätter så får vi se.
Jäklar, det är som om vi går runt i cirklar.
- Jag undrar hur de smakar råa. - Det låter också gott.
- Han gömde sig i skalet! - Vi bryter upp det!
Vänta! Visste du att det finns insekter som äter sniglar så här?
- Nu räcker det! - Ät inte upp allt!
- Kirie, vi sticker. - Ja.
Spiralen har tagit dem.
- Jag undrar var vi är. - Jag har ingen aning.
Jag sa ju att det inte fanns nån utväg. Vi är märkta av förbannelsen.
Man kan se på stubben åt vilket håll norr är.
Shuichi, kom tillbaka till oss.
Det är pappa!
Lugna ner dig! Du inbillar dig!
Det känns nästan som om tiden rinner iväg.
Vi rör oss i slowmotion och den lämnar oss efter sig.
- Varför flyr ni från oss? - Vi flyr inte...
- Varför är grabbens rygg så svullen? - Det är bara hans ryggsäck.
- Han måste var trött. Jag bär honom. - Jag gör det.
Visst.
Jag är så hungrig.
Finns det några sniglar här?
Självklart inte. Inte i bergen.
Jag visste det!
- Hur ska vi äta honom? - Spring!
Mitsuo, kan du krypa nedför klippan?
Visst kan du?
Gör det, då!
Stick! Annars slår jag till dig!
Stick! Du måste skynda dig!
Jag kommer tillbaka efter dig. Jag lovar.
- Försöker ni dumpa oss igen? - Hit med snigeln!
- Vill du äta den här rå också? - Självklart!
Du minns väl när vi åt Okamoto? Hur det var att sluka det råa köttet!
Den känslan!
- Den har tagit dem. - Vi går tillbaka till stan.
Det här är inte Kurouzu. Vi har hamnat på nåt konstigt ställe.
- Nej, det är Kurouzu. Titta där. - Radhus?
De har byggt till radhusen i båda ändar.
Men de hade ju just börjat när vi gick.
Det kanske har gått lång tid medan vi vandrade i bergen.
Hur kan de passa ihop så perfekt?
Det är som om de var gjorda för att byggas ut i spiralform.
Eller så fanns det ett enormt radhus i spiralform en gång i tiden.
Det förföll gradvis genom åren-
- och allt som fanns kvar var utspridda lämningar.
Det här kanske är en rekonstruktion av den ursprungliga staden.
Jag tänker gå in och leta efter mamma och pappa.
Ni två försöker hitta en utväg, så träffas vi senare.
Var inte dum, Kirie. Vi hjälper dig hitta dem.
Spiralens hjärta...
Jag vill lösa mysteriet med spiralen själv.
- Herr Tanizaki! - Jaha, det är ni.
Det var många år sen. Ni har inte åldrats alls.
- Har det gått flera år? - Ja.
Det finns en del glipor som vi tätat med betong-
- och lämningar efter gamla jordvallar-
- så det är som en labyrint.
Men tillbyggnaden är färdig snart.
De boende jobbar på radhusen inifrån.
De är duktiga arbetare.
Jag letar efter mina föräldrar. De svävade bort i en virvelvind.
- Pappa är keramiker. - Keramiker, säger du?
Jag har hört om ett keramikerpar nere vid Trollsländedammen.
- Är det säkert? - Ja, jag har aldrig träffat honom...
...men han tjatar visst om att "keramik är spiralkonst".
- Jag visste det, de lever! - Underbart, Kirie!
Tack så mycket, herr Tanizaki.
- Jag sticker dit nu. - Jaha.
Men det blir nog inte lätt att ta sig dit.
Inte ens jag har varit där.
Jag undrar om hela spiralen är full av folk.
Om det är en rekonstruktion av den första stan-
- varför byggde de den då?
Det är möjligt att det här har hänt om och om igen sen urminnes tider.
Det här stället kanske råkar ut för spiralförbannelsen-
- varje eller vartannat århundrade.
Och varje gång bygger de boende upp spiralstaden igen.
Men skulle det inte pratas om det i såna fall?
Det kanske hände nåt som bröt traditionen vid nån tidpunkt.
Alla som kunde ha lämnat minnet efter sig kanske försvann på en gång.
- Var är vi? - Jag orkar inte gå mer!
Titta.
Nån blir kremerad nånstans.
Vi kan använda den som riktmärke. Skynda på innan röken försvinner!
Där är en öppning! Skynda er, den stängs snart!
- Chie! - Kirie...
- Chie! - Vi är sammanlänkade!
Vi kopplade just ihop oss!
- Här också! - Alla radhus är sammanlänkade!
- Det här är Trollsländedammen. - Jag går.
Mamma och pappa är härnere. Jag vet det.
- Vi går båda två. - Visst.
Kom, då.
Ta mig med dig!
Det måste finnas nåt underbart därnere!
- Släpp mig! - Ta mig med dig!
Sluta!
Shuichi!
Det är slut...
Det var en stor ruin, som inte liknade nåt jag sett förut.
Med ett bländande ljus, som jag hade sett i spiraltrappan.
Det skapades av spiralerna.
Runt omkring mig var ett hav av människor.
De måste ha kommit från radhuset ovanför.
Och nu stirrade allihop som hypnotiserade på spiralerna.
Shuichi? Shuichi!
Det är nästan som om de smälter samman med ruinerna.
Mamma, pappa...
- Jag visste att ni var här. - Kirie...
- Shuichi!
Kirie, titta på ruinerna.
Det här var sanningen bakom förbannelsen.
Den verkar nästan levande.
Ja, och jag tror att den har en egen vilja.
Spiralerna drar blickarna hos de som ser dem mot dess mitt.
Vad än de uråldriga byggarna hade för syfte med bygget-
- går ruinerna på ren instinkt nu och lockar till sig levande ovanifrån-
- eftersom varje århundrade gör den hungrigare.
Shuichi, vad kommer att hända med oss nu?
Jag kan inte stå emot spiralförbannelsen längre.
Kirie...
Gör vad du måste för att ta dig härifrån.
Nånting säger mig att förbannelsen snart har haft sin gång.
Jag orkar inte stå emot den längre heller.
Jag stannar här med dig.
Och i och med det-
- var spiralförbannelsen som drabbade vår stad över.
Vår kusliga stad vittrar och faller samman med tidens gång.
Och sen återföds den som en ny stad.
Och kanske...
...kan dess invånare leva lyckligt.
Eri! Välkommen hem.
Du, Satoshi...
Kan vi inte lämna den här stan tillsammans?
Ja, tills de där ruinerna-
- vaknar upp ur sin slummer ännu en gång.
Text: Johan Gustafsson Iyuno