‫- NETFLIX מציגה -‬
‫את בסדר, מותק?‬
‫אין לך בחילה?‬
‫קדימה!‬
‫היי!‬
‫- סאלר ־ קול דה נרון‬ ‫משרד האתר -‬
‫- כל השירותים, מלונות ־ מסעדות -‬
‫הינה. התיק שלך.‬
‫בואי תראי את הבית החדש שלך.‬
‫אחרייך, גברתי.‬
‫את בסדר, מותק?‬
‫- מובילי "הג'נטלמנים" -‬
‫מצאתי את קופסת הספרים שלך.‬
‫הינה, זה ספר שאת אוהבת.‬
‫עם דינוזאורים.‬
‫ראית את הנוף?‬
‫דוד ת'יירי הגיע.‬
‫הינה היא, אהובתי היפה.‬
‫היופי שלי, האהבה שלי.‬ ‫תני לי לראות את העיניים היפות שלך.‬
‫הזקן כאן?‬
‫הבאתי לכם מאכלים מיוחדים מליון.‬
‫אכלתם פעם פיצה?‬
‫אמרת, "אבוא לבקר מתישהו".‬
‫אתה צוחק. הייתי להוט לראות את הטירה שלך.‬
‫סיפרת לי עליה כל כך הרבה.‬
‫הינה זה.‬ ‫-זהו זה.‬
‫אז זה… כן. כאן גדלת.‬
‫גדלתי? לא.‬ ‫-באמת?‬
‫באתי לכאן בסופי שבוע.‬
‫עם ההורים שלי.‬ ‫אבל היא נותרה נטושה במשך כמה שנים.‬
‫לא רואים.‬
‫הינה. יהיה לנו טוב פה.‬
‫לא?‬ ‫-ובכן…‬
‫אין לי ספק.‬
‫זה מקסים מאוד. כן.‬
‫קצת משונה, אבל נחמד.‬
‫תעשי לי סיור? איפה החדר שלך?‬
‫קדימה.‬
‫חכי לי!‬
‫היא עדיין הולכת לישון‬ ‫עם השירים של אימא שלה?‬
‫כן. היא עדיין לא מדברת איתי.‬
‫שום דבר לא השתנה מאז שמתילדה מתה.‬
‫מרשים, אה?‬
‫תפסיק, אתה יודע שזו לא אשמתך.‬
‫החלטת לקחת שבתון,‬ ‫ואם זה טוב לקטנה, אני איתך.‬
‫עכשיו תפסיק לדבר שטויות.‬
‫אתה חושב שזה היה רעיון טוב לעבור לכאן?‬
‫בכנות, לא!‬
‫הרעיון הכי גרוע בעולם.‬
‫יש ארבעה אנשים ואפס חנויות.‬
‫דוב עלול לתקוף אותי כשאצא החוצה.‬ ‫מה עבר לך בראש?‬
‫זה המקום הכי גרוע בעולם.‬
‫אתה בן זונה אמיתי.‬
‫אתה תבוא לבקר. נסיעה של חמש שעות זה כלום.‬
‫ברור.‬
‫אחרת מי יביא לך מים לשתייה?‬
‫אתה כל כך טיפש.‬
‫למי אכפת אם זו החלטה נכונה.‬
‫אתה כאן עכשיו, אז תפיק את המיטב.‬
‫ואני אבוא לקנטל בכל סוף שבוע.‬
‫לא אנטוש אותך. בוא הנה.‬
‫קדימה.‬
‫נלך לקניות אחר כך.‬ ‫זה ייתן לנו הזדמנות לנסות את זה.‬
‫תחשבי מה את רוצה ותכיני לי רשימה.‬
‫כל מה שתרצי.‬
‫שוקולד, לפתן…‬
‫ויקטוריה, תסתכלי עליי. יש לי משהו לומר לך.‬
‫אני יוצא להליכה כי אני צריך קצת אוויר.‬
‫אבל,‬
‫את לא חייבת, אם את רוצה…‬
‫להישאר בבית הגדול הזה לבדך.‬
‫תעשי מה שתרצי.‬
‫בסדר?‬
‫אני מעדיף שתבואי איתי,‬
‫אבל אם את לא רוצה, תעשי מה שתרצי.‬
‫אני יוצא.‬
‫להליכה.‬
‫את אוהבת את זה?‬
‫אימא שלך ואני אהבנו לבוא הנה.‬
‫באנו לכאן,‬
‫טיפסנו לכאן ו…‬
‫ואז היא…‬
‫זה מסריח, לא?‬
‫את לא מריחה את זה?‬
‫מה זה? זה מה שמסריח?‬
‫זה חרא! אנחנו בשדה של חרא.‬
‫יש חרא בכל מקום.‬
‫בואי. בואי נרד.‬
‫בואי.‬
‫איפה אנחנו, לעזאזל?‬
‫חכי.‬
‫תחזרי. טעיתי שוב.‬
‫רגע.‬
‫טוב, קדימה. תיזהרי לא להיפצע.‬
‫קדימה, אנחנו בסדר.‬
‫נהיה בסדר.‬
‫אני רואה מישהו!‬
‫שלום, אדוני!‬
‫שלום!‬
‫סליחה על ההפרעה, אבל הלכנו לאיבוד.‬
‫יפהפה כאן.‬
‫תודה.‬ ‫-זה טוב, מה?‬
‫כן.‬ ‫-מוצא חן בעיניך?‬
‫כן, מאוד.‬
‫שתי, זה טוב. אלה מי הרים טבעיים.‬
‫לא. אני אוסף מי גשמים.‬
‫אה, כן.‬
‫את יכולה לראות אם את רוצה.‬
‫אתה בטוח שאין סכנה?‬
‫לא. הדבר הכי מסוכן כאן זה האדם, לא החיה.‬
‫יש מקום שבו אוכל לשטוף ידיים?‬
‫אתה גר כאן הרבה זמן?‬
‫הוא חמוד, נכון?‬
‫איך קוראים לו?‬
‫מיסטר.‬
‫שלום, מיסטר. שמי ויקטוריה.‬
‫הוא חיה מיוחדת מאוד.‬
‫הינה, זו מתנה מהיער.‬
‫תודה.‬
‫שוב, בלעדיך,‬
‫בחיים לא הייתי מוצא אותו.‬
‫נסיעה טובה.‬
‫אתה לא אוהב להיות בתיק.‬
‫הינה.‬
‫רגע, אל תזוז.‬
‫הינה.‬
‫ויקטוריה!‬
‫את יורדת?‬
‫מה את עושה?‬
‫ויקטוריה?‬
‫מה את עושה?‬
‫את בסדר? את רעבה?‬
‫בואי.‬
‫הינה.‬
‫אני אחזור בערב.‬
‫תישאר שם.‬
‫אסור שאבא שלי יראה אותך.‬
‫ויקטוריה!‬
‫נתראה הערב.‬
‫החברים החדשים שלך נראים נחמדים.‬
‫הוא בטוח רוצח סדרתי.‬
‫מה זה רוצח סימפתי?‬ ‫-תשכחי מזה, זה…‬
‫מה אמרת הרגע?‬ ‫-רוצח סימפתי.‬
‫מה שאמרת זה נהדר.‬
‫את יכולה לחזור על זה?‬
‫רוצח סימפתי.‬
‫שוב?‬ ‫-רוצח סימפתי.‬
‫מר דוטל?‬ ‫-כן?‬
‫שלום, אני מר דרמט, המנהל החדש.‬
‫נעים מאוד. סטפן. בתי, ויקטוריה.‬
‫אה, הילדה החדשה.‬ ‫היי, ילדה גדולה, הכול טוב? כן?‬
‫הוא חדש כמוך. סליחה. אנחנו שמחים.‬
‫כן, אני מתאר לעצמי.‬
‫יוליס! אנחנו לא…‬
‫אנחנו לא זורקים דברים על המנהל!‬
‫אני הולך. נתראה אחר כך.‬
‫תבוא לאסוף אותי?‬
‫ברור שאאסוף אותך.‬
‫אני אביא לך חטיף אם את רוצה.‬
‫מה תרצי?‬
‫פפיטו, בבקשה.‬
‫מה?‬
‫פפיטו.‬
‫בסדר.‬
‫פפיטו.‬
‫רוצח סימפתי. זה נהדר.‬
‫קדימה, מהר, מותק. קדימה, שלא תאחר.‬
‫אל תסתכל עליי כאילו שאני אימא רעה.‬
‫בכלל לא, זו לא הייתה הכוונה שלי.‬
‫זה מה שחסר לי. בעלי לשעבר הוא זה שפישל.‬
‫זה תמיד אותו הדבר.‬
‫הוא מבטיח להגיע ובסוף הוא מבריז לנו.‬
‫בסדר.‬ ‫-ניצבת מולו דילמה רצינית.‬
‫להתעורר כדי לקחת את הילד שלו לביה"ס‬
‫או להישאר במיטה עם זנזונת בת 27.‬
‫החלטה קשה.‬
‫אבל יש לנו ילדים לטפל בהם, לא?‬
‫אתה לא מסכים?‬ ‫-כן.‬
‫אני מרשה לעצמי לדבר בפתיחות,‬ ‫זה פחות מעצבן.‬
‫כן.‬
‫ואשתך לא באה?‬
‫לא.‬
‫היא בסדר עם זה?‬ ‫-עם מה?‬
‫לפספס את היום הראשון ללימודים.‬
‫לא, כי למעשה…‬
‫היא מתה.‬
‫זה תירוץ נהדר לא לקום בבוקר!‬
‫המניאק מעולם לא השתמש בזה.‬
‫לא, אבל זה תירוץ מצוין.‬
‫כן, היא באמת מתה.‬
‫אני אלמן, באמת.‬
‫לעזאזל, אני ממש מצטערת.‬
‫מעולם לא חשבתי שאצחק על זה. תודה.‬
‫לא רע, כל הכבוד.‬
‫סטפן. נעים מאוד.‬ ‫-אנה.‬
‫סליחה.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫היי!‬
‫התיק שלך!‬
‫ת'יירי?‬ ‫-כן, זה אני.‬
‫ויקטוריה.‬ ‫-כן?‬
‫היא מדברת.‬
‫לא…‬
‫זה אדיר.‬
‫איך זה קרה?‬
‫הבוקר, פתאום בבית הספר.‬
‫זה לא היה הרבה, אבל…‬ ‫-כן, אני יכול לדמיין.‬
‫אבל זה נהדר!‬
‫היא מתקדמת לאט. אבל…‬ ‫-כמובן.‬
‫אני שמח.‬
‫זה נהדר, סטף.‬
‫אני שמח מאוד.‬ ‫-כן.‬
‫את באה לקחת את החטיף שלך?‬
‫ויקטוריה?‬
‫אני באה, אבא!‬
‫מה? לא שמעתי אותך.‬
‫אני באה, אבא!‬
‫בסדר.‬
‫אני באה, אבא!‬
‫הינה. אתה מכיר את פיקאצ'ו?‬
‫אתה יודע מה זה פוקימונים? אני מתה עליהם.‬
‫רגע, אני אסביר.‬
‫זה, תראה, זה צ'רמנדר.‬
‫כשהוא מתפתח, הוא הופך להיות צ'רמיליון,‬
‫וכשהוא שוב מתפתח, הוא הופך להיות צ'ריזארד.‬
‫הינה, תראה.‬
‫אם לפוקימונים יש אדון עם לב טהור,‬
‫אין סיבה שהם יהפכו לרשעים.‬
‫הינה.‬
‫מעכשיו אתה תהיה הפוקימון שלי.‬
‫אבל אל תדאג.‬
‫האיש אמר לי שיש לי לב טהור.‬
‫ויקטוריה, אוכל לקחת‬ ‫את הכביסה המלוכלכת שלך?‬
‫ויקטוריה?‬
‫זה הכול?‬
‫בסדר.‬
‫מה קרה בפיג'מה?‬
‫מה עשית?‬
‫מה זה?‬
‫יש כלב בחדר שלך. יש לך הסבר לזה?‬
‫האיש נתן לי אותו.‬
‫איזה איש?‬
‫האיש מהבקתה, כשהלכנו לאיבוד.‬
‫האיש…‬
‫רגע…‬
‫תראה, אבא, הוא חמוד מדי!‬
‫בבקשה, נוכל לשמור אותו?‬
‫בבקשה תגיד כן.‬
‫אבא?‬
‫מה בדיוק אמר האיש?‬
‫הוא אמר שזו מתנה מהיער.‬
‫כן? הוא נחמד.‬
‫ומה עוד?‬
‫הוא אמר שהוא צריך אדון עם לב טהור‬
‫כמו פוקימונים.‬
‫מעולה!‬
‫זה נהדר.‬
‫הוא צריך משפחה, אבא.‬
‫ברוך הבא למשפחת דוטל.‬
‫יש! תודה, אבא.‬
‫אבל את תצטרכי לטפל בו.‬
‫הוא באחריותך.‬ ‫-תודה.‬
‫- מיסטר -‬
‫למיסטר יש עיניים קצת מלוכסנות‬
‫בצורת שקד.‬
‫הוא רך ואוהב ליטופים בבטן.‬
‫מצאתי אותו בבית של איש זקן‬
‫בבקתה גדולה.‬
‫הוא התחיל לגדול‬ ‫וכך הפכנו לחברים הכי טובים.‬
‫יש!‬
‫תודה, אבא!‬
‫מה הוא אוכל?‬
‫הוא אוכל בשר‬ ‫ולפעמים אני נותנת לו ביסקוויטים.‬
‫הוא עושה צרות?‬
‫הוא אכל את נעלי הבית שלי.‬
‫יש לו אוזניים ארוכות?‬
‫כן, והן גם מחודדות.‬
‫- אני אוהב קקי! -‬
‫זה מספיק, טוב?‬
‫נו, מיסטר.‬
‫אמרתי לך שאני צריכה ללכת לבית הספר.‬
‫קדימה, תביאי אותו לכאן.‬ ‫-כן.‬
‫הוא חמוד.‬
‫תודה.‬ ‫-הילקוט שלך.‬
‫מה השם שלו?‬ ‫-מיסטר.‬
‫מיסטר, תגיד שלום.‬ ‫-הוא יפה.‬
‫שלום!‬
‫היי, בפטיסט.‬
‫הינה.‬ ‫-קדימה, אני מאחרת.‬
‫שלום, סטפן.‬ ‫-היי.‬
‫קדימה.‬ ‫-כן, אני בא.‬
‫תגידי לו שלום.‬ ‫-נשיקות.‬
‫נתראה אחר כך.‬ ‫-קדימה.‬
‫תלמד היטב.‬
‫ונשיקה גם בשבילי.‬
‫זה בסדר, תני לי אחת אחר כך.‬
‫מאיפה הוא?‬
‫זה סיפור ארוך.‬
‫הלכנו לאיבוד בהרים‬ ‫ופגשנו בחור שנתן אותו לוויקטוריה.‬
‫הוא ביישן, מה?‬
‫כן. רגע. הינה.‬
‫הוא עצבני בבקרים.‬
‫אני לא יודע למה.‬ ‫-הוא אמר לך איזה גזע הוא?‬
‫לא, אבל אני חושב שזה כלב רועים.‬
‫אני לא ממש יודע.‬
‫יש לו טלפיים גדולים.‬ ‫-באמת?‬
‫את מבינה בדברים האלה.‬
‫כן, אני עוסקת בשימור.‬ ‫-כן.‬
‫חיסנת אותו?‬
‫עדיין לא.‬
‫אני צריכה לרוץ, אבל תקפוץ לבקר.‬
‫אוכל להעיף מבט ונכין לו פנקס חיסונים.‬
‫הינה, זה כאן.‬ ‫-בסדר.‬
‫ביי!‬
‫כשאת אומרת "טלפיים גדולים",‬ ‫את מתכוונת לרועה גרמני?‬
‫תבוא ונדבר על זה.‬
‫להתראות.‬ ‫-כן, להתראות.‬
‫הזאבים או אנחנו, חייבים להחליט!‬
‫- סכנה -‬
‫הזאבים או אנחנו, חייבים להחליט!‬
‫- מבוקשים ־ זאבים מתים או חיים -‬
‫איך קוראים לזה? רובה!‬
‫- מספיק -‬
‫- מי יציל את הרועים, לא לזאבים -‬
‫עצרו את הטבח!‬
‫- מבוקשים ־ זאבים מתים או חיים -‬
‫מוות לזאבים! כבש מת! עצרו את הטבח!‬
‫רבותיי, המופע עומד להתחיל!‬
‫אי אפשר לזהות אותה.‬
‫היא כבר לא בוכה בלילה.‬
‫הכלב הזה היה הרעיון הכי טוב בעולם.‬
‫אני לא יודע, יש לו טלפיים גדולים.‬
‫אני מקווה שהוא לא יהיה ענק.‬
‫כמו…‬
‫סן ברנרד.‬
‫לא, כלבי סן ברנרד הם הרבה יותר חסונים.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫איזה גזע הוא לדעתך?‬ ‫-זה? הוא…‬
‫זה האסקי.‬
‫מה?‬
‫האסקי, כלבי המזחלת הקטנים.‬
‫אה, נכון!‬
‫כמובן! כלב מזחלת!‬
‫כן, הם חמודים.‬
‫מסכן קטן.‬ ‫-ובכן…‬
‫תורידי את הדבר הזה.‬
‫הוא יפהפה.‬ ‫-הוא אוהב את זה.‬
‫מיסטר. היי!‬ ‫-בוא, מיסטר.‬
‫מיסטר, תן חיבוק לדוד ת'יירי.‬
‫למה הפרצוף החמוץ?‬
‫זה שרוף!‬ ‫-קדימה.‬
‫ככה.‬ ‫-אתה תאכל את זה ככה.‬
‫יש אש במנגל!‬
‫הם ממש שרופים!‬
‫תראו, כולם אדומים עם המון דברים שחורים.‬
‫אולי תהיי בשקט?‬
‫לא, אני לא אהיה בשקט.‬
‫זה מדהים.‬
‫לפעמים אני חושב שאני הייתי צריך לנתח אותה.‬
‫בטח, ברור.‬
‫אתה המנתח הכי טוב‬ ‫ורק אתה יכולת להציל אותה.‬
‫היא הייתה חולה סופנית.‬
‫כשאני מסתכל על ויקטוריה,‬
‫אני יכול להחליט אם לראות את אחותי,‬
‫או ילדה קטנה שתשמח מאוד‬
‫כי יש לה אבא נהדר.‬
‫אתה כמעט שם.‬
‫אל תוותר.‬
‫אני מתגעגע אליה.‬
‫גם אני.‬
‫ואתה. איפה אימא שלך?‬
‫- מכולת -‬
‫לא באת בסוף.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אתה יודע, כשהצעתי לך לעבור במשרד,‬
‫זה היה כדי לעזור לך.‬
‫אני לא איעלב אם תלך למקום אחר.‬
‫אה, זה.‬ ‫-כן, זה.‬
‫עכשיו אתה כועס עליי.‬
‫לא, האמת שמצאתי וטרינר מצוין במקום אחר‬
‫ולא רציתי להעליב אותך.‬
‫אמרתי לך שאתה לא.‬
‫והכול בסדר איתו?‬
‫הוא במצב מצוין.‬
‫ואיזה גזע הוא?‬
‫האסקי. כלב מזחלת קטן.‬
‫וטרינר אמר לך את זה?‬
‫האמת שהוא לא וטרינר‬
‫הוא חבר שמבין.‬
‫בבקשה.‬ ‫-כן.‬
‫כי זה לא האסקי.‬
‫באמת? אז מה הוא לדעתך?‬
‫אני לא רוצה סתם לומר, אבל…‬
‫בוא הנה, אתה. בוא.‬
‫זה בהחלט לא כלב.‬
‫ואם זה לא כלב,‬
‫זה בטח זאב.‬
‫זאב?‬
‫לא יכול להיות.‬
‫נצטרך לעשות בדיקות, אבל זה ברור.‬ ‫-לא, אני גר איתו.‬
‫אני מבטיח לך. הייתי מבחין בכך.‬
‫לא, לא בהכרח.‬
‫תקשיב, אני מבינה שזה מורכב‬ ‫בינך ובין הבת שלך,‬
‫אבל…‬ ‫-לא.‬
‫את לא מבינה.‬
‫רגע.‬
‫היי.‬
‫זה מוזר, זאב בודד.‬
‫כנראה שהוא לבדו.‬
‫לכן הוא לא תוקף.‬
‫הוא עדיין בסביבה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אבל הוא לא ייגע בחיות שלי.‬
‫לא שוב.‬
‫אני צריך להכניס אותם.‬
‫ויקטוריה!‬
‫בואי.‬
‫בואי לראות.‬
‫המלונה שלך ממש יפה, אבא!‬ ‫-מוצא חן בעינייך?‬
‫ננסה להכניס אותו פנימה. קדימה.‬
‫תיכנס!‬
‫אבא, מי זה?‬
‫מה האיש רוצה?‬ ‫-שום דבר.‬
‫הוא טעה בפנייה.‬ ‫בואי נלך, הגיע הזמן להתקלח.‬
‫נו, שפשפת כבר מספיק. זה בסדר. לכי למיטה.‬
‫אין צורך לצחצח שיניים במשך שעתיים.‬
‫תורך, מיסטר.‬ ‫-לא, תניחי לשיניים שלו.‬
‫אתה בא, מיסטר? הולכים לישון.‬
‫כבר דיברנו על זה. הבטחת לי.‬
‫אבל הוא יפחד בלעדיי בלילה.‬
‫לא, הוא לא יפחד.‬
‫לא, תישאר כאן. כן, לישון.‬
‫ילד טוב. לישון. תישן כאן.‬
‫את מבינה ש…‬
‫הוא גדול מכדי לישון איתך.‬
‫אני לא מאמין.‬
‫נו, בבקשה, אבא.‬
‫אתה רואה שהוא לא יכול לישון בלעדיי.‬
‫נכון, מיסטר?‬
‫אתה בסדר, דוד?‬
‫קדימה, בוא אחריי, מיסטר. קדימה!‬
‫תקראי לו, הוא התרחק, לא?‬
‫לאן אנחנו הולכים?‬
‫כמה רחוק אנחנו הולכים?‬ ‫-מיסטר?‬
‫מה קורה איתך?‬
‫המגפיים המחורבנים עושים לי כאבי תופת.‬
‫אמרתי לך לנעול נעלי הליכה.‬
‫"אמרתי לך". זה מעצבן.‬
‫מה קורה איתך? מה קרה?‬
‫לא, אני…‬
‫לא אהיה כאן בחג המולד.‬
‫זהו. לא אהיה כאן.‬
‫כי לא אוכל להיות כאן.‬
‫טוב, מה זה אומר?‬
‫ובכן, מצאתי מקום קטן בשמש.‬
‫אני…‬
‫אני מרגיש רע, אבל…‬
‫אני…‬
‫אל תדאג.‬
‫לך. לאן אתה הולך, דרך אגב?‬
‫פונטה קאנה.‬
‫כן.‬
‫זה מלון חמישה כוכבים.‬
‫לך!‬
‫אבל תפסיק להתלונן.‬ ‫-טוב…‬
‫לא רציתי להגיד כלום, אבל אנחנו מתרחקים מה…‬
‫אתה כזה נודניק.‬
‫מיסטר!‬
‫תעצור קצת.‬
‫מיסטר!‬ ‫-לאן הולכים?‬
‫בוא אחריי.‬ ‫-מיסטר!‬
‫מיסטר!‬
‫ויקטוריה.‬
‫תתרחקי לאט.‬
‫זהו זה, לכי אחורה.‬
‫בואי לקראתי.‬
‫לאט.‬
‫זה בסדר. בואי הנה.‬
‫בואי.‬
‫מיסטר, בוא הנה.‬
‫בוא.‬
‫מיסטר, בוא.‬
‫בוא.‬
‫האסקי?‬ ‫-אני מוכר מכוניות.‬
‫האסקי!‬
‫- שימור -‬
‫זאב מצוי במאה אחוז.‬
‫לעזאזל!‬
‫תודה.‬
‫טוב, יש לי חדשות רעות.‬
‫כן? כלומר?‬
‫זה זאב אפור, גזע טהור. אין ספק.‬
‫אתה לא יכול לשמור אותו, סטפן.‬ ‫-רגע.‬
‫רגע. הכול היה בסדר.‬
‫זה לא…‬ ‫-זה טורף, סטף.‬
‫הוא יכול לאכול אותנו תוך ארבע שניות. נכון?‬
‫בכלל לא, אין שום סיכון.‬
‫לא, אלה החקלאים. זה מסובך עבורם.‬
‫זאבים מהווים איום אמיתי. מבין?‬
‫אין לך ברירה, אתה חייב לשים אותו בשמורה.‬
‫איפה העצים האלה?‬
‫יש שמורה יפה בהולנד.‬
‫אני מכירה אותה. הוא יהיה מאושר שם.‬
‫אבל היא צריכה לראות אותו בכל יום.‬
‫אז אפשר באיטליה. זה קרוב יותר.‬
‫בכל יום.‬
‫טוב, יש פארק במחוז ווז'.‬
‫אתקשר לבדוק אם יש להם מקום.‬
‫בכל יום, אמרתי.‬
‫אולי אתה לא מבין…‬ ‫-כן, אני מבין.‬
‫אני מבין היטב. את לא מקשיבה לי.‬
‫היא חייבת לראות אותו בכל יום.‬
‫את מציעה שהיא תיפרד ממנו באיזה חניון.‬
‫אבא, אפשר ללכת?‬
‫כן, אני בא.‬
‫טוב, תקשיב.‬
‫לך הביתה עם מיסטר.‬
‫תבלו ערב אחרון ביחד.‬
‫אבל מחר היא תיפרד ממנו,‬
‫ואתה תתקשר למספר הזה.‬
‫תודה.‬
‫מה נעשה, אבא?‬
‫אני לא יודע.‬
‫מה אתה עושה, אבא?‬
‫רצית מלונה גדולה יותר.‬
‫בבקשה.‬
‫כאן הוא יהיה בטוח.‬
‫אני אראה לך איך לסגור את זה.‬
‫קדימה, תיכנס.‬
‫אסור לך לעשות רעש, מיסטר.‬
‫אל תדאג. אל תבכה.‬
‫אבא אמר, "אנחנו אף פעם לא נוטשים משפחה".‬
‫תמיד נהיה ביחד. אתה בטוח כאן.‬
‫אל תדאג.‬
‫היי, לאן אתה הולך? בוא לפה.‬
‫לא, לאן אתה הולך? בוא הנה. תיכנס.‬
‫קדימה, מתוקה. צריכים ללכת, אנחנו מאחרים.‬
‫קדימה. תסגרי את זה מאחוריי.‬
‫שלום.‬
‫אתה מחפש משהו?‬
‫אני עובר בכל החוות.‬ ‫-אה, כן?‬
‫למה?‬
‫זאב בודד משוטט באזור.‬
‫הוא הרג שתיים מהכבשים שלי.‬
‫אם יש לך חיות, תדאג שיישארו בפנים.‬
‫לא, אין לנו חיות.‬
‫שמעתי שיש לך כלב.‬
‫היה לנו, אבל כבר לא.‬
‫מה אתה רוצה? אנחנו ממהרים.‬ ‫יש לנו הצגת בית ספר.‬
‫את באה? אנחנו נאחר.‬
‫זה ליל כל הקדושים.‬
‫להתראות.‬
‫תודיע לי אם תראה משהו.‬
‫כן. אני אתקשר למשטרה.‬
‫הינה. שמתי סוודר נוסף ואת החטיף שלך.‬
‫מצחיק, לא ידעתי שיש לך קטע‬ ‫עם כובעים מטופשים.‬
‫זה מתאים לך.‬
‫אתה עוד מדבר עם הצלקת שלך!‬
‫בחדר שלי יש שלד יפה שמופיע בלילה.‬
‫הוא נחמד מאוד. הוא אפילו ישן במיטה שלי.‬
‫בחדר שלי יש זאב עם עיניים נוצצות.‬
‫הוא ישן לידי, הוא חלק מהמשפחה שלי.‬
‫והוא לעולם לא יעזוב שוב.‬
‫לעזאזל!‬ ‫-זה אחד מהם!‬
‫זה זאב, תראה!‬
‫בחדר שלי יש מפלצת מכוערת קטנה‬
‫שמסתתרת בקירות.‬
‫סליחה.‬
‫היא מתחפרת מתחת לאדמה, אבל נראית גאה!‬ ‫-הלו?‬
‫גברת רנו? כן.‬
‫אני בשכונת סלין, אצל בית משפחת דוטל .‬
‫אני אחזור אליך.‬
‫מיסטר.‬
‫סטפן?‬
‫היי, קדימה. צריך לתת לו ללכת עכשיו.‬
‫הינה.‬
‫לא.‬
‫לא, חכי.‬ ‫-לא, בואי הנה.‬
‫לא, תישארי פה. ויקטוריה.‬ ‫-לא, תניח לי!‬
‫בבקשה.‬
‫הוא לא רע! הוא חבר שלי. תניח לי!‬
‫מיסטר.‬
‫הוא לא רע.‬
‫הוא חבר שלי.‬
‫מיסטר, זה לא נגמר.‬
‫לא, תעזוב אותי! אני שונאת אותך!‬
‫מיסטר.‬
‫אל תעזבי אותי, אימא!‬
‫אימא.‬
‫אל תעזבי אותי, אימא.‬
‫היה לך סיוט.‬
‫הכול בסדר. היה לך סיוט.‬ ‫-לא.‬
‫הכול בסדר.‬
‫היי! מישהו בבית?‬
‫איפה הוא, לעזאזל?‬
‫היי. תהיה בשקט.‬ ‫-אתה פה.‬
‫אתה יכול לפתוח?‬ ‫-אני בא.‬
‫ואו, איזה שיזוף!‬
‫טוב, כן! פונטה קאנה. הינה, מתנות!‬
‫תיכנס. קר בחוץ.‬ ‫-קח את זה.‬
‫הגבינה טעימה.‬
‫אה, כן.‬
‫שוב?‬ ‫-כן.‬
‫קצת רום מפוארטו פלטה.‬
‫ליד סנטיאגו דה לוס קביירוס.‬
‫קביירוס.‬
‫בכל אופן, זה הרום האהוב‬ ‫על כריסטופר קולומבוס.‬
‫בעצם, "רון", כי שם קוראים לזה ככה, "רון".‬
‫הינה.‬
‫תודה.‬
‫שבי. תחזרי לשבת, בבקשה.‬
‫לעזאזל, נמאס לי.‬
‫אשאר כמה ימים.‬
‫הבאתי את הפיג'מה שלי.‬
‫אני מתגעגעת אליך, מיסטר.‬
‫ירי על זאבים מהווה סיכון אמיתי.‬
‫הזכר הדומיננטי הוא זה שצד.‬
‫אם הוא ייהרג, זה יערער את הלהקה,‬
‫וההתקפות יתרבו.‬
‫מה הפתרון שלך?‬
‫להניח להם לטרוף את הכבשים?‬
‫תשאל את פסקל אם הוא מסכים.‬
‫שלום.‬
‫באתי עם הבת שלי‬ ‫כדי לעזור לה להבין מה קורה.‬
‫קצת מאוחר.‬
‫אני לא יודע. קשה לכם להגיע להסכמה.‬
‫אף פעם לא מאוחר מדי.‬
‫תקשיבו, היא חושבת שזאבים‬ ‫לא מהווים סכנה לבני אדם.‬
‫הזאבים כבר תקפו את בני האדם.‬
‫אלה היו מקרים בודדים.‬
‫אי אפשר לומר שזאבים מסוכנים לבני אדם.‬
‫לא. אנחנו חייבים להגן על העדרים, זה ברור.‬
‫אבל הזאבים כאן,‬ ‫ואנחנו צריכים ללמוד לחיות איתם.‬
‫אנחנו לא רוצים זאבים.‬
‫זה ברור?‬
‫ספגתי עשר התקפות בשנה שעברה.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫ואם זה יקרה שוב, מה אעשה?‬
‫אם תותקף, תקבל פיצוי.‬
‫לא אכפת לי מפיצוי, לעזאזל.‬
‫אני עובד כמו כלב כל השנה!‬
‫ואני לא מוכן שכל העבודה שלי תיהרס!‬
‫אני אוהב את החיות שלי. הבנתם?‬
‫אנחנו שוחרי שלום ומעניקים חיים לאזור.‬ ‫ומה קיבלנו בתמורה? כלום.‬
‫מה שהם רוצים זה שנוותר‬
‫ונחזור לגור בעיר כמו כולם.‬
‫הממשלה רצתה להחזיר את הזאבים.‬ ‫הם באחריותך. אז תטפלי בעניין.‬
‫אם לא, נשתמש ברובים שלנו.‬
‫ברור? זה קשקוש!‬
‫אתם חושבים שאנחנו טיפשים.‬
‫מההתחלה אמרתי שעלינו להשתמש בנשק.‬
‫אנחנו צריכים ללכת עכשיו.‬
‫את בסדר?‬ ‫-אני יודע!‬
‫את בטוחה?‬
‫אל תכעס עליהם.‬
‫הוא איבד חצי מהכבשים שלו בפעם האחרונה.‬
‫זה קרה קרוב לרכבל של ליאורן.‬
‫ליאורן? איך זה ייתכן?‬
‫ובכן, זאבים מסתגלים.‬
‫הם מתקרבים לכפרים ואנשים מרגישים מאוימים.‬
‫וכשבני אדם מרגישים מאוימים,‬ ‫הם מגנים על עצמם.‬
‫והם תמיד יותר חזקים מהזאב.‬
‫זה לא צודק, אבל זה המצב.‬
‫טוב, תודה.‬
‫להתראות.‬ ‫-להתראות.‬
‫אם אתה לא אוהב זאבים,‬ ‫למה הסכמת שנשמור את מיסטר?‬
‫לא, אין לי שום דבר נגד זאבים.‬
‫אבל בהתחלה חשבנו שהוא כלב, לא?‬
‫כן?‬
‫אני לא. אני ידעתי.‬
‫טוב…‬
‫אני לא ידעתי.‬
‫אם הייתי יודע,‬
‫לא הייתי מסכים שנשמור אותו.‬
‫זאבים הם לא חיות מחמד, הם מסוכנים.‬
‫זה לא נכון, הם לא מסוכנים.‬
‫מה קרה לכל חיות הציד?‬ ‫אנחנו כבר לא רואים כבשי פרא.‬
‫זה ציור יפה מאוד! אה, ויקטוריה?‬
‫מה הוא אומר לנו?‬
‫תקשיבי,‬
‫אני יודע שזה לא ברור לך כרגע.‬
‫אבל בטוח שלילדה הקטנה שציירת יש מה לומר.‬
‫היא מרגישה דברים…‬
‫אני יכולה ללכת לשירותים?‬ ‫-כן.‬
‫כן, כמובן.‬
‫מיסטר, זה אתה.‬
‫מיסטר, הגעת!‬
‫בוא. מסוכן שיראו אותנו יחד.‬
‫קדימה, בוא אחריי. עלינו להתחבא.‬
‫בוא.‬
‫מיסטר, אתה בא?‬
‫בסדר.‬
‫אתה יפהפה, מיסטר.‬
‫כן, אתה יפהפה.‬
‫התגעגעתי אליך.‬
‫כן. אני כאן.‬
‫חכה לי, מיסטר.‬
‫תודה.‬
‫אולי נוכל לקפוץ לשם.‬
‫לאן?‬ ‫-לקבלת הפנים של ראש העיר.‬
‫מתי זה?‬
‫יום שישי. כלומר מחר.‬
‫סטפן! לא קיבלת את ההודעות שלי?‬
‫לא. למה?‬
‫מיסטר ברח מהשמורה.‬
‫מה? מתי?‬
‫הם איבדו את עקבותיו לפני שבוע.‬
‫איך? היא לא סגורה?‬
‫לא, זה כל העניין. איפה ויקטוריה?‬
‫בבית הספר. היא בריתוק. למה?‬
‫הוא ינסה למצוא אותה.‬ ‫סביר להניח שהוא יחזור.‬
‫ממחוז ווז'?‬
‫זאב בוגר יכול לנוע מאות קילומטרים‬
‫כדי למצוא את הלהקה שלו והיא הלהקה שלו.‬
‫זה דרמט.‬
‫רגע, זה דרמט. הלו?‬
‫הלו? רגע, אני לא שומע כלום.‬
‫הלו?‬
‫רוצה קפה? משהו לשתות?‬
‫כן, אני רוצה.‬ ‫-כן?‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫פעמיים אספרסו, בבקשה.‬
‫אני ישיר מדי?‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫תגידי לי, חשבתי על משהו.‬
‫את מטפלת בחיות.‬
‫בדיוק חזרתי מפונטה קאנה,‬
‫שהיתי במלון חמישה כוכבים.‬
‫יצאנו לטיול בטבע.‬
‫נתקלתי בהמון צבים קטנים.‬
‫מיוחד מאוד. זה היה נפלא.‬
‫אמרו לי שהם צבים יווניים.‬
‫שמעת עליהם?‬
‫אתה אריק, נכון?‬
‫לא, ת'יירי.‬ ‫-ת'יירי.‬
‫סליחה. תפסיק.‬
‫מה?‬ ‫-תפסיק.‬
‫טוב, תודה.‬
‫מה קורה?‬
‫היא כבר לא בבית הספר.‬
‫אני צריך ללכת להר פוי מרי,‬ ‫מישהו ראה אותה עם כלב גדול.‬
‫טוב, אני אודיע למשטרה.‬
‫ויקטוריה!‬
‫מיסטר, חכה לי!‬
‫ויקטוריה!‬
‫מיסטר!‬
‫תישאר איתי, מיסטר.‬
‫מיסטר?‬
‫היי!‬
‫חכה.‬
‫ויקטוריה!‬
‫ויקטוריה.‬
‫ויקטוריה, תעני לי.‬
‫הייתי עם מיסטר.‬
‫כן. אני יודע.‬ ‫-הוא היה עם המשפחה שלו.‬
‫בואי איתי. בואי הנה.‬
‫תן לי לקחת אותה. חכה.‬
‫אתם בסדר?‬
‫סידרתי את חדר השינה האחורי בשבילכם.‬
‫הוא די קטן, אבל נוח.‬
‫היא ישנה?‬ ‫-כן.‬
‫נרדמה הרגע.‬
‫תודה.‬
‫תודה שנתת לנו להעביר כאן את הלילה.‬
‫רוצה קצת?‬
‫תודה.‬
‫זהירות, זה חם.‬
‫היית אמיצה מאוד.‬
‫להסתובב בהרים בקור הזה.‬
‫חטפתי התכווצויות אפילו שבאתי עם המכונית.‬
‫אתה טיפש.‬
‫למה הלכת לבד?‬
‫רציתי להציל את מיסטר.‬
‫רציתי לשמור על מיסטר.‬
‫את בטוחה שזה היה מיסטר?‬
‫כן. ראיתי אותו. זה היה הוא.‬
‫אבל לא הצלחתי להציל אותו.‬
‫הם עושים דילול עכשיו.‬
‫שימוש ברובים לא יפתור‬ ‫את הבעיות של מגדלי הכבשים.‬
‫את יודעת זאת היטב.‬
‫כן, אבל אני לא קובעת את החוקים.‬ ‫-כן.‬
‫יש לנו צו רשמי ולא נוכל לצאת נגדו.‬
‫הם לא יודעים כלום.‬
‫היי! ראית משהו?‬
‫כן, אני לא בטוח.‬
‫אני חושב שמצאתי עקבות. לא בטוח.‬
‫תתקדם, אני אשיג אותך.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני יודעת שהוא יחזור לראות אותי.‬
‫אני בטוחה.‬
‫אולי הוא עם המשפחה שלו בהר.‬
‫את לא חושבת?‬
‫הוא עם הלהקה שלו.‬
‫זה בסדר, זה נורמלי.‬
‫אם משהו יקרה לו, זו תהיה אשמתי.‬
‫מיסטר, זה אתה.‬ ‫-לא, חכי.‬
‫ויקטוריה, חכי. תחזרי!‬ ‫-מיסטר!‬
‫לא, תחזרי.‬
‫לא!‬ ‫-לא, תחזרי!‬
‫לא, מיסטר!‬ ‫-לא!‬
‫לא! תחזרי! לא!‬ ‫-לא!‬
‫לעזאזל!‬
‫אל תמות, מיסטר.‬
‫לא אתה.‬
‫אני מצטער. באמת.‬
‫אני מצטער. לא יכולתי לראות אותה.‬
‫ויקטוריה!‬ ‫-לא אעזוב אותך.‬
‫בבקשה תישאר איתי.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫הבת שלי הייתה שם!‬
‫תני לו לנשום.‬
‫לא, מיסטר.‬ ‫-תניחי לו.‬
‫אני לא רוצה ללכת.‬
‫לעזאזל, אנחנו חייבים לקחת אותו.‬
‫לאוריאק.‬ ‫-הוא לא יחזיק מעמד.‬
‫והמעבדה שלך?‬
‫אין לי את הכלים, אבל לברונו יש.‬
‫נוכל לעשות את זה כאן. שנלך?‬
‫בסדר.‬
‫תתפסו אותו.‬
‫טוב, בשלוש.‬
‫אחת, שתיים, שלוש.‬ ‫-לא, מיסטר.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫הוא ימות?‬ ‫-לא, אל תדאגי.‬
‫הוא לא ימות.‬
‫אבא שלי יציל אותך.‬
‫אל תדאג.‬
‫תוכל להעביר לי את חומר החיטוי?‬
‫כן.‬
‫היי. בואי איתי, מתוקה? קדימה.‬
‫כדאי שניתן להם לטפל בו.‬
‫קר לך?‬
‫אל תדאגי, הוא יציל אותו.‬
‫הצלת אותו?‬
‫באמת? כן!‬
‫אתה המנתח הכי טוב בעולם, אבא!‬
‫כל הכבוד, אבא!‬
‫כל הכבוד!‬
‫כן, לכי לראות אותו, קדימה.‬
‫מיסטר!‬
‫סטפן?‬
‫השגתי את זה!‬
‫הכול הסתדר.‬
‫קיבלתי אישור מהמחוז.‬
‫תראה, נוכל לקחת אותו‬ ‫לצד השני של עמק אימפרמו.‬
‫והחקלאים יניחו להם?‬
‫הם יודעים שזה לטובת העדר שלהם.‬
‫מה שלום מיסטר היום?‬
‫הוא במצב טוב.‬ ‫-כן?‬
‫והקטנה?‬ ‫-היא בסדר.‬
‫היא מטפלת בו.‬
‫הצלקת נראית מצוין. זה נראה טוב, הכול נקי.‬
‫והתרופה שלו?‬
‫כן, ריסקתי את הכמוסות הקטנות‬ ‫ושמתי אותן בבשר שלו.‬
‫זה נהדר, הוא אכל הכול.‬ ‫-טוב מאוד.‬
‫והתרגילים שלו? הוא לא סובל יותר מדי?‬
‫הוא הולך והתחיל לרוץ כמו פעם.‬
‫את תהיי וטרינרית נהדרת.‬
‫הוא במצב נהדר. הכול מושלם.‬
‫כן.‬
‫את חושבת שהוא מוכן?‬ ‫-כן.‬
‫ואת מוכנה?‬
‫כן.‬
‫את בטוחה?‬
‫אני יודעת שזה לטובה.‬
‫בוא, מיסטר!‬
‫אתה יודע, אתה לא יכול לחיות עם בני אדם.‬
‫זה מסוכן מדי.‬ ‫ואני לא יכולה לחיות עם זאבים.‬
‫הבנת?‬
‫אף אחד לא יכול להפריד בינינו.‬
‫אל תדאג, לעולם לא אשכח אותך.‬
‫עכשיו, מיסטר.‬
‫הגיע הזמן ללכת.‬
‫אתה צריך ללכת עכשיו.‬
‫קדימה, מיסטר.‬
‫ויקטוריה.‬
‫תראי, הם באים.‬
‫קדימה, מיסטר! תחזור למשפחה שלך!‬
‫קדימה, לך מכאן!‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬
‫אפשר ללכת הביתה?‬
‫- לאבא שלי -‬
‫- ויקטוריה פגשה את מיסטר‬ ‫כשהיא הייתה בת שלוש -‬
‫- ויקטוריה ומיסטר היום -‬
‫תרגום כתוביות: לאה שרמן־קיש‬