KAPITTEL 3 OHOI DER!
Richard!
-Richard! -Hva er det?
-Kom hit! -Kommer!
-Se! -Jeg er opptatt!
-Se! Der oppe! -Hva da?
-Det er, det er... -En flygende gris? En svevende pub?
-En båt med supermodeller? -Ja!
-Er det? -Det er en båt!
-Hvor? -Rett der ute. Se.
Det er et containerskip.
-Hvilket skip? -Der.
-Hvor? -Ser du det ikke?
Tory, hvor lenge har du stirret ut i havet med denne?
-Få den! -Tory...
Hvor ble det av det?
Jeg vet at du vil vekk fra denne øya, men du gjør deg selv gal.
Gjør det jeg gjør, gi deg selv litt kvalitetstid.
Jeg nyter et nydelig bad, du kan bruke vannet etter meg om du vil.
Slapp av, du skader hodet ditt.
Og kom deg ut av sola også.
Hvor ble det av?
La meg si det slik.
Om det var et skip der ute den dagen, så ikke jeg det.
Det var dette jeg sa om å være bekymret for Tory.
Han tilbrakte hele dagen, hver dag, oppe i det tårnet,
alene, mens han stirret gjennom kikkerten.
Og jeg tror det at sola og ensomheten begynte å gå ham på nervene.
Jeg vet ikke hva han sa til dere, men jeg så en båt den dagen.
Da bestemte jeg meg for
at jeg skulle finne ut hvor ofte de passerte.
Tory?
-Richard! -Er alt i orden?
-Glad du er her. -Har ikke sett deg på dagevis.
Jeg tror jeg har funnet det ut.
Hver tredje dag passerer to skip.
Det er en skipslei rett utenfor kysten.
Bor du her oppe nå?
Jeg må det.
Så du går aldri ned?
Nei.
Hva gjør du om du må på toalettet?
Bare bruk den.
Du... Ta en dusj,
så kommer du ned og forteller hva du har funnet ut.
Ok. Ja.
Vi må bygge en flåte.
Det er enkelt, vi må bare bygge en flåte.
Jeg fant ut at hvis vi nådde skipsleien, ville vi bli reddet.
Det kunne ikke være mer enn 15 km.
Richard ville ikke høre. Jeg overbeviste ham
om at en flåte var vår beste mulighet bort derfra.
Bare så det er sagt,
jeg liker biler, han liker eksplosjoner og slikt.
Ingen av oss kan noe om båter.
Han har sikkert sagt at jeg tilbød å hjelpe med flåten?
Jeg føyde meg, prøve å hindre ham i å bli gal.
Dessuten, hvis planen hans hadde fungert,
hadde jeg blitt alene på øya med en høne og en fotball.
Hva skal du med det?
Det er til flåten.
Skal du lage en flåte av drivved?
Ja.
Hvis du vil synke!
Jeg vil ikke kalle meg selv båtekspert.
Jeg gir deg rett i det. Du er grunnen til
at vi havnet i denne knipa i utgangspunktet.
Du må gi slipp på det. Det forgifter deg.
Jeg bearbeider det fortsatt.
Jeg ser overlevelsesserier og vet hva jeg kan bygge med.
Store trebiter. Det er det en flåte er.
En båtbyggingskonkurranse?
Ja, vi kan ha en flyte-duell.
En oppdrift-kamp.
-Herregud. -Ja!
-Greit, jeg tar utfordringen. -Ok.
Vi ses på stranda.
Sånn! Siden tidenes morgen har menneskeheten laget flåter slik.
Tre. Det er lett, og takket være lufta som er fanget mellom fibrene,
er det flytende, fornybart, miljømessig og økologisk holdbart og vi har rikelig.
Det er ikke klassisk uten videre.
Det var det jeg så for meg da vi sa "flåte".
Men vi har også moderne materialer. Se på min.
Oppdrift, det er det som er i min favør.
Hver av disse 150-liters tønnene har nok luft til å holde meg oppe.
Hvis naboene mine hadde det i hagen sin,
ville jeg ringt myndighetene og klaget.
Ser ut som noen har dumpet avfall. Det er ufyselig.
Denne stygge tingen vil få oss vekk fra øya.
Trenger du flåte, velg klassisk.
Vi bruker flåtedesignet som holder seg lengst flytende.
Greit.
Og ikke prøv å ta designideen etter at det funker.
Overraskende tung.
Hvert øyeblikk nå.
Trenger du hjelp med flåten?
Det er ikke en sjøsettingskonkurranse, men for å se hvilken som er best.
Vent til hun flyter.
Vi ses til havs.
Ok.
Tory, jeg synker.
Vil du komme på min?
Jeg trodde tre fløyt?
Du er halvveis på flåten, halvveis i vannet.
Som om du...
Fungerer ikke.
Så du er enig i at min design er bedre enn din?
Ja, min har sunket.
Så dette er designen vi satser på?
-Greit, her. -Ja.
Nei, jeg skal hjem.
Jeg vinner!
Så ja, jeg lot ham vinne med vilje.
Dere er begge veldig dumme menn.
Jeg er overrasket over at vi ikke begge er døde.
Hva skjedde så?
Vi bygde en versjon av min seiersdesign, stor nok for oss begge.
Jeg la til en mast og et seil, og vi skulle komme oss vekk.
Greit, det var det.
Vi har mat, vann, vi har årene.
-Gin. -Vi har gin.
Hvorfor tar vi med Clarkson?
-Vi er et lag. -Ja, men han tar så mye plass.
-Vi bør ikke etterlate noen. -Ok.
Hvor langt skal vi med denne skraphaugen?
Ikke langt. Vi må bare nå skipsleien.
Da blir vi sett og reddet.
Vent.
Ha det, vakre trehus.
Ha det, bambus-himmelseng.
Ha det, høna Monster. Du bestemmer nå.
Etterlater vi Monster?
Jeg åpnet døra. Hun kommer seg ut.
-Greit. Er du klar? -Jepp.
Omsider kommer vi vekk herfra,
Kan du seile?
-Nei. -Ikke jeg heller.
Så hva nå, kaptein?
Skal det ikke fylles med vind og skyve deg av gårde?
Men det gjør visst ikke det. Du trekkes av gårde.
Du har høytrykk på den ene siden og lavere trykk på den andre,
og det lavere trykket trekker deg,
så du blir trukket når du seiler, ikke dyttet.
Når skal vi begynne å drikke vårt eget tiss?
-La oss vente til vi går tom for vann. -Greit.
Jeg trodde dette skulle bli mye enklere.
Vi kommer til å dø her ute, og vi kommer til å dø av kjedsomhet.
Hør her. Jeg orker ikke mer av dette.
-Hva gjør du? -Jeg drar hjem.
Vi har prøvd.
Kom tilbake! Du kan ikke bare forlate skipet.
Se, det er vind på vei! Det fungerer!
Jeg kommer til å bli reddet.
Nei!
Og der har vi det.
Vi ses hjemme.
Forræder!
Det viser seg at det å seile er vanskeligere enn det ser ut.
Særlig når masten knekker i to av en lett bris.
Det er som jeg sa.
Jeg kan biler, han får ting til å si bang.
Båter er ikke vår greie.
Hallo, kjære,
det ser ut til at vi blir her litt lenger enn jeg trodde.
Jeg vurderer å bygge en flåte med noen mekaniske innretninger.
Noe vi kan kontrollere?
Jeg håper at jeg får Richard involvert, for han elsker mekaniske ting.
Jeg kan få hans hjelp til å få oss bort fra denne øya.
For øyeblikket ser det ut til at han vil bli.
Synd at vi ikke kan sykle fra øya.
Vi kan ikke det.
Edison fant ikke opp lyspæra, ikke sant?
Han tok en annens idé og forbedret den.
Ja?
Din idé om en flåte er det gode grunnlaget for en idé.
Takk.
Men den trenger en visjonær for å bli fullført og fungere.
Ok?
Vi trenger din flåte og pedalkraft.
Fortsett.
Hvis vi skal gjøre dette,
trenger jeg at du forplikter deg 100 prosent.
Og sykkelen din.
Se hvem som dukket opp. Omsider.
Trodde jeg var den eneste som ville bort fra øya.
La oss gjøre dette.
Her er den andre sykkelen.
En hver på én flåte.
Vi ønsker vel ikke å feste disse ved siden av hverandre på flåten?
Den som tråkker hardest, vil få oss til å svinge.
Hvorfor ikke i tandem?
-Den ene bak den andre? -Jepp.
Ok, la oss demontere,
Ja. Trenger ikke den delen.
Planen min er at denne kan styre roret.
Dette er ditt verk.
-Så den vil se ut omtrent... -Noe slikt.
Ja.
Kjede, kjede, strammere...
Sveising.
Begge går.
Dette vil fungere.
Vi kobler til den andre sykkelen.
Tory, hvor mange padleårer trenger vi?
Jeg vet ikke. Hvor mange har du så langt?
Tre på hvert hjul.
Kommer den inn for raskt,
er vannet turbulent, som er ineffektivt.
Jeg har ikke noe bedre forslag.
Nå skjer det.
Det er nå den får kraften sin.
-Si når den er inne. -Ja.
Ok.
Subtil ingeniørkunst.
-Sånn, vi er inne. -Ja.
Hvis vi snurrer den, skal den...
Den er på!
Greit.
Pedalene går rundt.
Den fungerer.
-Skal vi tråkke litt? -Ja, la oss rafte.
-Skal du være foran? -Ja.
Hvordan styrer vi den?
En båt har ror bak.
Det dreier båten i midten.
Men vi har padleårene bak,
så jeg satte roret foran.
Styringen vil bli uklar.
-Ok. Er du klar? -Ja.
-Kom igjen. -Og begynn.
-Det fungerer. -Går den rundt?
-Det er ganske bra. -Den går rundt.
-Den funker. -Ja.
Horisonten raser mot oss.
Redd oss.
-En maskin som vil endre verden. -Ville ikke gå så langt.
Jeg skal kalle den Sjø-kel. Sjø-kel.
Det er fiffig.
-Sjø-kel. -Jeg forstår.
Ironien er at når jeg tjener en formue...
-Vi kjøper øya. -Jeg kjøper den.
-Sjø-kel, TM. -Dette er det siste stedet jeg vil.
Kapteinslogg 204.
Jeg har funnet opp en helt ny type kjøretøy. Sjø-kelen.
Anse det som min gave til menneskeheten.
En pedalbåt.
Richard hadde "oppfunnet" en pedalbåt.
SJØ-KEL
Dette er episk.
Den fungerer.
Gjett om.
Det er en fornøyelse å se deg gjennomføre ting.
Takk.
Begeistret for oppfinnelsen din.
Denne vil endre verden.
-Hvilken vei skal den peke? -Hva?
-Roret. -Den veien.
Det ser ut til at vi må gå litt til venstre.
Jeg koblet ikke på Sat-Nav.
Du sa det var rett uti havet, 15 km.
Femten km er ikke langt.
Vi har drevet på en stund nå.
Føles som om vi har tråkket i timevis.
Tråkker du? Det blir vanskeligere.
Svir det?
Ja.
Det svir i beina.
Det var åpenbart fra første stund
at sjø-kelen var et ingeniørmessig mesterverk.
Men den var mer egnet for atletiske typer som meg.
Herregud, så utslitt jeg var. Jeg har aldri vært så utslitt før.
Det eneste som holdt meg gående, var å komme vekk fra øya og komme hjem.
La oss fortsette.
Ja. La oss...
-Ned med hodet. -Femten km.
-Jepp. -Ok.
Minst.
Jeg sjekker hvor langt vi har kommet.
Tory, ikke se.
-Har vi kommet langt? -Fortsett.
Nei!
Du så.
Vi kommer oss aldri bort fra denne øya.
Jeg beklager. Jeg skal hjem.
Jeg visste at dette ikke ville gå.
Om to timer til kan vi være hjemme.
Det var selvfølgelig skuffende
at Tory bare ikke hadde kraften
til å få Sjø-kelen til å fungere.
Jeg var desperat etter å komme vekk.
Og etter å få Richard til å slutte å si "Sjø-kel".
Jeg måtte pønske ut en ny plan.
-Vannet er nesten klart. -Bra.
Hva skal du forestille deg i kveld?
Jeg skal unne meg noe i kveld. En gang i uka innbiller jeg meg biff.
-Den er god. Det høres nydelig ut. -Ja.
-Hva skal du innbille deg? -Jeg skal innbille meg hummer.
Surf 'n' turf. Vi kan ta halve hver.
Greit. La oss tenke på dette igjen. Flåten.
-Ja. -Hva gikk galt?
Alt.
Seilet var sannsynligvis ikke den beste ideen.
En dum idé. Det fungerte ikke.
Og så, å drive den selv...
Det var verre.
-Ja. -Ja.
Så jeg foreslår at vi dropper flåteideen.
De fungerer ikke.
Vi prøvde, men mislyktes.
Damp!
Hva?
Vi kan lage en dampmaskin.
Jeg vet at dampmaskin høres vanvittig ut.
Richard sa det samme.
Men dere må forstå, jeg hadde en plan.
Hva gjør du?
Se hva jeg fant.
Husker du denne? Det er varmtvannstanken.
Jeg husker den.
Det var taljen som trakk opp ankeret,
men nå kan vi bruke den til dampbåten vår.
Så vi har alt sammen?
Jepp! Varmtvannstank, motor...
Vi trenger bare å bygge et padlesystem.
-Tror du det funker? -Vet ikke.
Hjelper du meg?
Greit.
Du kan faktisk være inne på noe. Bare så det er sagt.
Se der. Lagarbeid.
Når vi samarbeider, kan vi få til hva som helst.
-Det er varmtvannstank-delen. -Ja.
Inni her er det en trykktank.
Vi fyller den opp med vann, tenner ilden her inne.
Det vil varme opp vannet, skape damp,
så pumper vi den dampen inn i dampmaskinen.
Og dette er maskinen som utfører den faktisk jobben?
Nå trenger vi bare å koble den på den,
vi fyller den med vann, tenner ilden og ser om det fungerer.
Dette kan fungere.
Dette er veldig viktig. Dette er trykkmåleren.
Vi ønsker ikke at dampen skal gi for mye press.
Den kunne ende opp som en gigantisk bombe.
Det er poenget.
Folk tror at en dampmaskin er snill og vennlig,
men den har oppsamlet energi.
Hvis trykket blir for stort og den eksploderer...
Dø.
I tillegg til at vi ødelegger flåten, ville vi vært døde.
Damp kommer ned slangen, inn i sylinderne,
sylinderne holdes under trykk,
men det er en fram-og-tilbake-bevegelse.
Så trykket går denne veien,
ventiler åpnes, presser stempelet tilbake,
det beveger veivakselen,
veivakselen er festet til tannhjulene,
og det snurrer akselen,
som vi skal feste en padleåre på.
Vi snakker og utsetter det uunngåelige: å få den i gang.
-Skal vi tenne ilden? -Vent.
-Ja? -Vi trenger hatter.
Jeg kjører den ikke uten hatt.
La oss få på oss hattene og tenne ilden.
-Føles som en seremoni. -Det er det.
Vi har hatter, vi har ild...
Dette kan bli billetten bort fra øya.
Det er vann i. Du kan se måleren på siden.
-Greit. -Jeg tenner nå ilden.
Ok.
Det tar fyr.
Lukk denne.
Jeg fikk åpnet denne ventilen.
-Ok. -Og dampventilen er lukket.
Det er akkurat som å tenne en peisovn hjemme.
Hva nå?
La oss vente til dampen akkumulerer.
Jeg kan høre vannet boble alt.
Det er noe elementært ved dette. For det er ild, vann...
-Ja. -Trykk. Helt rått.
Ingen av oss kan seile, så det var en elendig idé.
-Det var din idé. -Det med å drive den selv,
morsom design, men for mye jobb.
Dette kan være svaret.
Jeg gleder meg til å se denne bevege seg, i live.
Jeg også.
-Jeg tror vi har damp. -Forsiktig. Den blir varm.
Det er varmt!
Trykket bygges opp, for du stengte ventilen.
Ja.
-Spennende. -Vi har startet en prosess.
-Vi bygger trykk. -Det skjer.
Det er en tikkende tidsbombe. Det verste er at du ikke vet når...
Ventilen som letter på trykket, fungerer!
-Gjør den? -Ja!
Jeg tror jeg gjorde i buksa.
Jeg slapp ut mitt eget trykk samtidig som den. Alt sammen!
-Så vi har damp. -Ja.
Det er åpenbart. Er den ventilen åpen?
-Ventilen er åpen... -Jeg skal åpne denne sakte.
Vi bør se den komme ut herfra.
Jepp, det er vann og damp.
Det er et godt tegn.
Vent litt. Det er bare damp. Så det er damp hele veien gjennom.
Vi har damp!
Så du skrur av den.
-Du lukker den. -Jeg stenger denne ventilen.
Når du skrur på den...
Da bør den gå.
Da setter vi i gang.
Sakte.
Jeg føler meg som Frankenstein.
Vi klarte det!
Den lever!
Den fungerer!
Richard! Vi har en dampmaskin!
-Den funker! -Herregud.
Den er vakker!
Vi snurrer hjulene våre!
Vi har kraft!
Nå må vi bare å feste denne på flåten, sette på en padleåre eller noe,
så kommer vi oss vekk fra øya!
Det er... vakkert.
Det er som Chitty Chitty Bang Bang.
Vi har funnet en vei vekk fra øya. Vi lager en dampdrevet båt.
Jeg kommer hjem til deg!
Du verden. Jeg gleder meg til å se deg og fortelle om dette vanvittige eventyret.
Jeg savner deg sånn.
Tory? Her.
Høyden på denne vil være viktig.
Vi må få den til å gå dypt ned i vannet for å presse oss fram.
Nei, tenk deg om, vi gjør ikke det.
For hvis de går for dypt, hvis vannet er her,
går den slik, presser framover,
men derfra bremser den bare, idet den løfter vannet unødvendig,
så de må være ganske grunne. De skal dyppe, presse og gå ut.
-Ja. -De er bedre rett over vann,
så den dypper og kommer ut.
Men vi vet ikke hvordan båten vil ligge på vannet.
-Ja. Så det jeg har gjort... er å gjette. -Ja?
En vitenskapelig gjetning.
Nei, bare et vanlig gjetning.
Får håpe gjetningen var korrekt.
-Den ser ganske bra ut. -Ser flott ut.
Stikk den inn. Skal vi ta på den andre?
-Ok. -Sånn.
-Bra? -Ja.
Sånn.
Kom igjen!
Den er vakker.
Den er stolt. Det gjenstår å sette på roret.
Så setter vi på varmtvannstanken. Så kan vi teste rakkeren.
Ja.
Jeg skulle ønske dere fikk se dampbåten. Den var vakker.
Da vi hadde fylt den med drivved,
var vi klare til å seile.
Vi går for full damp, kaptein.
Fortsett, nummer én.
Dette føles bra.
Fungerte denne båten faktisk?
Ja, den fungerte absolutt.
Men har dere vært på en dampdrevet padlebåt
med en femåring som kjeder seg? Prøv med Richard Hammond.
Det er verre.
-Tory? -Ja?
-Er vi framme snart? -Nei.
Hva med nå? Er vi snart framme nå?
Ikke ennå.
-Tory, kaptein? -Ja, kaptein?
Kunne jeg forhøre meg om vår nærhet
til vår delte destinasjon,
nemlig om vi er der?
Jeg trodde det var ille å være på en øy med deg.
Hvis vi skal være lenge til sjøs, må du gjøre noe med humøret.
Kom igjen.
Vi har mat og vann til fire dager.
Vi vil være her ute en stund.
La oss prøve å ikke gå hverandre på nervene.
Hvordan vet vi hvor langt vi har kommet?
Med denne.
En planke?
Nei. Vi må måle hvor fort vi går i knop,
-slik de gamle sjømennene gjorde. -Fortsett.
Siden vi hadde tid,
tenkte jeg vi burde finne på et enkelt målesystem.
Så jeg tok alt tauet jeg kunne finne på skipet,
bandt det sammen, og hver meter lagde jeg en knute.
Jeg skal kaste ut bøyen, eller "bøyen", som du sier.
Det er en bøye. Det er det det er.
Så sier du ifra når det har gått 30 sekunder,
og jeg ser hvor mange knuter som passerer.
-Knutene en meter fra hverandre. -Ja.
Så vi vil vite hvor mange meter vi har gått på 30 sekunder.
Vi ekstrapolerer hvor mange meter på et minutt,
så hvor mange på en time, det er kilometer i timen.
-Nettopp. -Bang!
Da vet vi omtrent hvor fort og langt vi beveger oss.
-Du har tenkt. -Ingenting annet å gjøre her.
-Det er der knop kom fra. -Basert på nautiske mil.
-Ja. -Er du klar?
Si ifra når den er i vannet, så skal jeg ta tida.
-Bøye ute. -Ok.
-Teller du? -Én.
-Det er fem sekunder. -To.
Tre.
Femten sekunder.
Fire. Fem.
-Fem sekund igjen. -Seks.
Tre, to, én.
-Sju. -Det er sju på 30 sekunder.
Det er 14 meter i minuttet.
Hva er 14 ganger 60?
-Har ikke spist på dager. Kan ikke regne. -Vent litt. Fjorten ganger ti...
-Vent. -...ville bli 140, ganger seks...
840 meter i timen.
Det er nesten én kilometer i timen, som er utrolig sakte.
Ja, lite problem med dampbåt.
Ikke fort. Men jeg ga ikke opp,
selv om det gale mannebarnet drev meg til vanvidd.
Kan jeg kjøre?
-Vil du gjøre noe nyttig? -Ja.
Vil du ta koordinater?
Det høres vanskelig ut. Kan jeg legge i ved?
-Absolutt ikke. -Kan jeg se deg gjøre det?
Kun om du ikke snakker.
Kom igjen!
-Jeg kan gjøre det. -Ikke tenk på det engang.
Hvordan vet vi når vi ankommer skipsleien?
Hvordan ser den ut? Har den linjer i midten?
Og lys?
Hvilken side av havet kjører de på?
Jeg bare sier det:
du ønsker ikke å kjøre skipsleien på feil side,
og samme side som møtende skipstrafikk.
Jeg kan legge i: hvert kvarter, én kubbe.
-Ser du? Jeg vet det. -Greit.
Jeg lar deg håndtere ilden hvis du lover å slutte å snakke.
Kan du gjøre det?
Ok, hør her,
bare sørg for å følge med på måleren,
så vi ikke får for mye trykk.
Hvis det skjer, kan hele greia eksplodere,
og ta skipet og oss med seg.
Så hva du enn gjør, ikke legg på for mye. Forstått?
Greit. Jeg skal ta en lur.
Jeg har 12 minutter igjen, og denne skal inn.
Clarkson?
Clarkson. Er du våken?
Dette er situasjonen.
Han legger én kubbe i varmtvannstanken hvert kvarter.
Nå skal du høre hva jeg tenker. Det er kjedelig.
Hvorfor ikke legge i fire kubber én gang i timen?
Så kan jeg hvile resten av timen,
duppe litt av, snakke med en delfin,
duppe litt av.
Det er det samme. Fire kubber i timen.
Det er effektivitet.
Fint du er enig. God plan.
Sånn. Lett.
God idé, Clarkson. Bra jobbet.
Det viser seg at det å legge i en masse ved på en gang,
ikke er tidsbesparende briljans.
Jeg vet det nå.
Hva skjer?
-Hva? Trykk. -Hva har du gjort?
Hva mener du?
Trykket! Vi har makset ut på måleren. Dette er ikke bra.
Jeg har ikke rørt måleren.
-Hvor mye ved la du inn? -Samme som deg.
Du la inn for mye, ikke sant?
Jeg la inn alt på en gang!
-Denne saken kan eksplodere! -Hva mener du?
-Forlat skipet! -Hva for noe?
-Forlat skipet! -Men det er haier der.
Richard, gjør hva du vil. Jeg går av.
Du kan ikke bare gå.
Vent, det er en prosedyre for det å forlate skipet.
Jeg skal gjøre det med verdighet og stil.
Er det haier her?
Clarkson!
Å nei!
LITT SENERE
Den eksploderte ikke!
Nei, og den går fortsatt.
Men nå er vi ikke i den.
Hvordan kan dette være bedre enn å være i vårt vakre øyhjem?
Hvis en hai spiser meg, blir jeg faen meg rasende!
Hadde ikke du overfyrt, ville vi fortsatt vært i båten.
Du la inn fire kubber. Hver så stor, hvert kvarter.
Jeg la inn fire kubber samtidig.
Så den ble overopphetet og holdt på å eksplodere.
Du holdt på å drepe oss med stuntet ditt.
"Holdt på" er det sentrale.
Det ser ut til at den saktner. Vi kan sikkert ta den igjen.
Hvis ikke den eksploderer.
Den stoppet.
Men det er bedre å være på den sikre siden.
Ja.
-Den kunne ha tatt knekken på oss. -Ja.
Greit, la oss fikse den.
Fra nå av tar jeg meg av veden.
Det er manuelt arbeid uansett. Jeg har offisersgrad.
Og hva skjedde så?
Jeg roet meg ned, fikk varmtvannstanken til å gå igjen,
og vi kom omsider fram til det jeg antok var skipsleien.
Her er det!
-Er dette skipsleien? -Jepp.
Hva gjør vi nå?
Vi venter.
Hvor mye lenger må vi vente?
Til det kommer et skip.
Det har gått fire dager.
Vi er tomme for mat og vann. Jeg er skrubbsulten, Clarkson kjeder seg.
Alt i mine kalkulasjoner tilsier at dette er skipsleien
og at et skip burde ha passert nå.
Kan jeg få se på kalkulasjonene?
JEG SAVNER RØDVIN
Var det dette vi kom hit basert på?
Det er søppel! Det er et bilde av en bordlampe!
Disse vanvittige skribleriene? Hva er det?
Det er deg.
Jeg har latt meg bli dratt ut hit for å dø til sjøs...
...av det som nå åpenbart er en galning.
Hvor mye verre kan det bli?
Dette er all veden vi har for å komme oss tilbake.
Og der har vi det. Nå er vi virkelig fortapt.
Vi står fast her ute
uten drivstoff, uten seil og uten håp.
Hjelp! Kan noen hjelpe meg?
Tekst: Marius Theil
Kreativ leder Heidi Rabbevåg