EN NETFLIX-SERIE
Förlåt att du fick vänta.
Ett djärvt erkännande av en fängelsedirektör.
-Upptagen? -De lät mig ta med jobbet.
-Jag hoppas att det är okej? -Jadå.
Bra.
Jag har nyheter till dig.
Nyheter?
Vi har ett datum.
För vad?
Dig.
Jaha.
Hur är det?
Behöver du en minut?
Så, den sjuttonde?
Tre veckor från idag.
Mår du bra?
Undrar du om jag är ledig?
Jag måste informera dig om den exakta proceduren den dagen.
Varför det?
Jag har väl den enkla rollen? Jag får åtminstone sluta tidigt.
PROTOKOLL FÖRE AVRÄTTNING
Varsågod.
Dagen före avrättningen
flyttas du från din nuvarande cell till en förvaringscell intill…
-En förvaringscell? -Ja.
Till skillnad från vilken typ av cell?
Innan du lämnar din nuvarande cell,
får du chansen att rensa ur dina tillhörigheter.
Visst kallar de den inte förvaringscell?
Det gör ingen.
De kallar den Dödens hus.
Den här måste till polisen. Barn blir utnyttjade!
Jag är bokstavligen den enda i världen som kan hjälpa er komma undan med mitt mord.
Har du sovit?
-Nej. -Självklart inte.
Du jobbade på datorn.
-Jag hörde dig. -Ja.
Du skrev ut saker. En massa saker.
Ja.
Det är inte slumpmässiga observationer. Jag undrar vad du gjorde?
Det måste övertyga.
-Vad? -Jag.
Det finns saker på min hårddisk, Edgars porr. Jag laddade ner mer.
-Mer? -Han hade några länkar.
-Jag hittade mer material på nätet. -Åh, Jesus!
Jag skrev ut en del.
Några, du vet…
…bilder.
Jag har dolt dem i kassaskåpet. Som om jag gömmer dem.
-Varför? -För att övertyga.
Jag måste vara övertygande. Annars är det meningslöst.
Kan du komma på nåt mer jag borde göra?
-Du förgör dig själv. -Jag räddar Ben.
Mig också. Du förstör oss båda.
-Så här tror jag att det går. -Hörde du mig? Oss båda!
Vi släpper Janice om en timme. Vi ger det en timme.
Vilken skillnad gör en timme?
Frukost. Det blir min sista.
Vår sista.
Vår sista normala frukost tillsammans.
När vi släpper Janice, går hon till polisen.
-Det är nog oundvikligt. -Så klart… För helvete!
Polisen kommer hit och Ben får ett obehagligt förhör.
Tror du?
När de utreder vidare, hittas inget på hans dator.
De hittar massor på min.
De har inga problem att tro
att en kyrkoherde som just anfallit och låst in en kvinna i en källare,
även är pedofil.
Det är allt folk vill tro om kyrkoherdar.
Hur kan du vara okej med det här?
Varför inte överlämna Edgar?
Jag försökte, jag kan inte.
Han är en sårbar person. Min plikt är att skydda honom.
Det är det enda rätta, så jag gör det.
Jag måste göra det rätta. Jag är en jävla kyrkoherde!
Och en make.
Och en far.
Men nej, det handlar om den idiotiska sagan
som du låtsas tro på varje söndag.
Tror du att jag låtsas?
-Grejen med den idiotiska sagan… -Nej, låt bli. Jag bryr mig inte.
Det är den enda religionen i världen där Gud dör i slutet.
Folk säger att de är kristna, men vet du vad?
De låter sig aldrig korsfästas.
Han dör inte, han kommer tillbaka.
Det är hoppet.
Det är sagan.
Och Jesus hade inga barn.
DOLT NUMMER
Hallå?
Mig? Nämnde den mig?
Vad stod det?
Nej, jag visste inte. Självklart inte.
Jag förstår. Självklart, ja.
Visst.
Klockan två går bra.
Okej.
Hej då.
Vem var det?
Edgar är död.
Han hängde sig igår kväll.
-Men du… -Det var polisen.
-De vill prata med mig. -Du var ju med honom igår kväll.
Han lämnade en lapp och den nämner mig.
-Va? -Jag nämns på lappen.
Vad står det?
-Jag måste prata med Janice. -Du måste prata med mig.
Jag pratar med dig och jag måste prata med Janice.
Harry!
Är det ditt fel?
Är vad mitt fel?
Han hängde sig
-Jag… -Jag vill dö!
Varför stoppade de mig?
Jag vill dö!
Jag hinner inte fundera på det.
Okej…
Har du sovit nåt?
Det har hänt nåt.
Lustigt hur bra man blir på att läsa av folk när ens liv hänger på det.
I går kväll tog min kyrkovaktmästare,
mannen jag berättade om, Edgar,
den som faktiskt ägde materialet du såg,
sitt liv.
-Och han lämnade en lapp. -Vad stod det?
Om lappen är…
…en bekännelse, kan det tydliggöra…
Vad stod det på lappen?
Jag vet inte. Polisen kommer hit klockan två.
Det här kan vara över då.
Kan vara?
Jag bryr mig inte om vad du berättar för nån om mig.
Berätta allt.
Att jag överföll dig, låste in dig. Allt.
Jag bryr mig bara om att Ben
inte får skulden för nåt som inte har med honom att göra.
-Allt här är mitt fel. -Avtalet, då?
-Vilket avtal? -Det vi pratade om.
Vårt avtal, mellan dig och mig.
Vi har… Nej, vi har aldrig haft nåt…
Det har varit en lång natt. Jag är förvirrad.
Jag är rädd. Jag vet inte ens vad jag säger.
Polisen kommer klockan två.
Om det står det jag tror på lappen, kan mardrömmen vara över.
Och jag är ledsen. Jag är ledsen för allt.
Okej.
-Okej. Nu måste vi bara hålla oss lugna. -Vad menade hon med "avtal"?
Jag vet inte. Hon är väl förvirrad.
Gör du mer kaffe?
Ja.
Nej, te.
-Jag ordnar det. -Ingen fara.
Jag fixar det. Jag kommer ut med det.
Jag tror att det här kan lösa sig.
Vi kan ha fått en utväg.
Om lappen är en bekännelse…
…tror jag att det här är över.
Sätt dig i trädgården.
Pappa!
Hej. Allt väl?
Ja. Förlåt, bara…
Glömde du att jag bor här?
Du är uppe tidigt.
-Jag ska till Lucy innan skolan. -Varför det?
Hon är min flickvän och jag gillar att verka omtänksam.
Kom Janice tillbaka?
-Varför skulle hon det? -Hon glömde sin handväska.
Jag kan ge henne den.
Det blev konstigt igår. Jag vill visa mig normal.
Nej, hon kom och hämtade handväskan.
-Du sa att hon inte gjorde det. -Jag glömde.
Hon kom och gick. Din mamma pratade med henne.
Okej.
Äter du här ikväll?
Antagligen.
Din mor vill nog ha tydligare svar.
Jag sa "antagligen".
Jag är från polisen. Jag har fått instruktion…
Mår du bra?
-Jag gillar inte att flyga. -Att flyga är okej.
Men jag väntade mig inte upphämtning av polis.
Se det som en bonus.
Hur kände du honom? Du kan inte ha jobbat med hans fall.
-Varför inte? -Det var i USA.
-Hans fru var från Surrey. -Så du jobbade med hans fall?
Nej, jag bara påpekar det.
Titta i handskfacket.
BETH DAVENPORT
Från mr Grieff.
Du kanske vill bekanta dig.
Brukar poliser ha pepparsprej på sig?
Den är inte min.
Vems är den?
Den som vill ha den. Vill du ha den?
-Nej. -Bra då.
Så Grieff ber dig hämta mig på flygplatsen?
Vad menar du?
Varför tar en engelsk polis order
av en amerikansk mördare som sitter i dödscell?
Jag är inte engelsk.
Och jag är inte heller polis.
Kaffe?
-Ska du med? -Vem är du?
Kalla mig Morag.
-Är det ditt namn? -Om du vill.
Ta med läxorna.
Och sprejen om du känner dig orolig.
De tar dig till förvaringscellen, du vet, Dödens hus.
Där sover du sista natten.
På morgonen för händelsen, får du chansen att lämna ett skriftligt uttalande
och träffa familjemedlemmar.
Ja, jag vet. Fängelsedirektören sa det.
Du var nog inte fokuserad.
Du vet att du ska dö om tre veckor.
Det gäller fortfarande.
Du har hunnit anpassa dig.
Det har gått fyra timmar.
Fyra timmar är mycket om man bara har tre veckor.
Hur vet du allt det här?
Fotografiskt minne.
Nej, jag menar när du först hörde det?
När jag avrättades.
-Dillon… -Jag vet vad du tänker fråga.
Ja, det är en fråga som liksom dyker upp i tankarna.
Varför lever jag fortfarande?
Där har vi den.
Buddhism.
Okej.
Buddhism.
Jag är buddhist. Jag konverterade första året.
-Okej, du är buddhist. -Då, när jag avrättades…
-Dillon… -Ja?
Ordningsfråga.
Du blev inte avrättad.
Ja, men på den tiden fick man ha en andlig person,
som en präst, med sig i kammaren när de "lät en gå vidare".
Men de hade ingen lagstiftning för en buddhist.
De hade rabbiner och präster, men ingen buddhist.
Jag var två timmar från min avrättning
utan tröst från en kvalificerad buddhist som vidrörde min fot.
Din fot?
Det är allt de får röra vid, din fot.
Varför det?
Tja, präster…
Du vet vad jag menar.
Lita på en före detta korgosse.
-Präster behöver gränser. -Okej.
Tack.
Varför har jag inte sagt det förut? Vi berättar inte mycket för varann.
Jag gillar inte dig.
Just det.
Jag glömde det.
Japp.
Jag måste vara dum.
Hurså?
-Id-kortet du visade var väl falskt? -Nej.
Det är inte mitt.
Det är en mans namn, foto på en man. Jag ansträngde mig inte direkt.
Varför märkte jag inget?
Det gör ingen.
De tänker bara: "Det är polisen."
Var fick du det ifrån?
Från en polis.
-Det är enda sättet. -Hur?
Jag tog det ur hans ficka. Han märkte inget.
Kanske för att jag hade krossat hans huvud på trottoaren.
-Varför gjorde du det? -Han vände mig ryggen.
Såg mig inte som ett hot.
Vardaglig sexism.
Okej.
Okej, så du är… Vad är du egentligen?
Vi kan säga att jag är en brottsling med historia av våldsbrott.
-Toppen. -Numera blir det mest inbrott.
Det är åldern. Jag jobbar hellre inomhus.
Varför skulle Grieff vilja att du, av alla människor,
hämtar mig på flygplatsen?
-För att skydda dig. -Han har en lustig syn på hur.
Han strypte sin fru och stympade hennes lik,
så, ja, det har han.
Du läste väl om stympningen?
Han strypte henne inte bara, han stympade henne efteråt.
Känner du till det? Man skrev inte allt i tidningarna.
De hoppades nog hitta det.
Hennes huvud.
De hoppades nog hitta hennes huvud.
Det nämndes i sändningen, men folk hade tappat intresset då.
Det var honom du satt bredvid.
Inte en man som tappade humöret en gång.
En man som hackade bort sin frus huvud när hon var död,
gömde det och vägrar säga var det är.
Han är smart.
Han älskar att lösa sina gåtor och prata med småtjejer som du om försoning.
Men sanningen är, och glöm inte det,
att Jefferson Grieff är, var och förblir för evigt ett monster.
Jag vet om huvudet.
Jag är ingen liten flicka, jag är journalist.
-Jag läste allt. -Bra, då.
Varsågod, mr Grieff.
Tack, Morag.
Morag ville bara veta att du var…
Hur ska jag säga?
Att du var införstådd med min moraliska status.
Är du införstådd?
-Det har jag alltid varit. -Det var mitt intryck.
Du äcklar mig.
Det du gjorde äcklar mig.
Jag är här för min vän.
Jag kan lika gärna gå till polisen.
När du lämnar meddelande till Janice, hör hon av sig direkt?
Nej, det kan ta dagar.
Okej.
Gå till polisen, då.
Men det dröjer
innan de har legitima skäl att leta.
Sant.
När ni träffas för en fika, är det alltid du som föreslår det?
Ja.
Och det tar tid innan hon svarar?
Vanligtvis.
Hennes Facebook visar att hon har få sociala kontakter.
Hon undviker närmanden
från en trevlig, ung kvinna
som visar ett smickrande intresse.
I princip,
har Janice inga vänner.
Ser du problemet?
Nej.
Hur kan det finnas nån som hatar henne nog att skada henne,
om hon inte har vänner?
Du har en märklig syn på vänskap.
Janice också.
Det kan vara nån slumpmässig eller en olycka.
Ja, men det som oftast drabbar folk är andra människor.
Och nästan alltid människor de känner.
Låt oss jobba utifrån det antagandet.
Om hon lever, om hon lever…
…är hon fånge.
Och om hon är fånge, vad gör hon nu?
Hur ska jag veta det?
Du känner henne.
Hon är smart, orädd.
Jag tror att hon är en kvinna som förstår.
Och framför allt förstår hon sig på andra människor.
Varför säger du så?
För att hon undviker dem.
Allt som krävs för att förvandla en människa till en eremit
är ett starkt luktsinne.
Jag tror att med en sån kvinna,
fångad, hjälplös,
tuff, smart,
intryckt i ett hörn, utan hopp…
En sån kvinna kan ge stora problem.
Polisen kommer snart. Jag vill att du hör vad de säger.
Jag också.
Vi jobbar på nåt. Vi har en idé.
Du måste vara livrädd.
Hurså?
Polisen kommer hit och du har en kvinna inlåst i källaren.
De kommer inte att genomsöka stället.
-Lova mig en sak. -Vad?
Jag är rädd. Jag vill att du lovar nåt.
-Vad? -Dörren är tjock.
-Jag hör inget här nere. -Okej.
Jag menar att jag inte behöver munkavle.
De skulle nog inte höra mig även om jag skrek.
Jag skulle inte orka. Jag är redan fastkedjad och nedpissad.
Jag känner mig inte som människa.
Harry, ge mig ingen munkavle, snälla.
Du har rätt om dörren.
-Jag har vrålat här nere. -Snälla, ingen munkavle.
-Ingen munkavle. -Tack, Harry.
Men skrik inte.
-Gör inte det. -Jag svär på mitt liv.
-Mary kommer att vara med dig… -Ja, hon styr upp mig.
Okej. Vi funderar på en sak.
Mary kommer ner innan polisen kommer.
Tack, Larry.
Fan!
Här inne?
Jag tror det.
-Jag antar att vi måste göra så här. -Ja.
Hon måste få höra.
Hylla.
Vi behöver nåt framför.
-Den här. -Ja, bra.
-Okej? -Okej.
De är här.
Harry ska prata med dem i sitt arbetsrum. Vi lyssnar här nere.
Jag har tejpat mikrofonen, så…
-Om jag säger nåt och de hör mig? -Ja.
Vad har hänt?
Nej, det är inget.
Ditt ansikte.
Ja, det är inget.
-Du blöder. -Det var inte Harry.
-Han gör inte sånt. -Inte jag heller.
Han är inte sån.
Du sa att du hatar honom.
Vi tjafsar jämt. Du vet hur vi är.
-Men han skulle aldrig skada mig. -För att?
Han bara…
Han skulle inte det.
Vad har hänt med ditt ansikte?
Jag skadar mig själv.
Ibland, när jag är stressad. Det är bara en grej.
Harry vet om det.
-Han har inget sagt. -Det är privat.
Han brukar inte ha hemligheter för mig.
Det gäller nog bara mig.
Jag borde ha munkavle.
-Förlåt? -Polisen är här.
Jag kanske börjar skrika.
-Varför föreslår du det? -Jag kan få panik.
Om jag får det… Jag vill inte få panik bara.
Men ingen hör dig här nere.
Nej, men jag är inte rationell just nu.
Jag kanske provocerar dig om jag ropar på hjälp.
Men jag tänker inte…
Du funderar på om du måste döda mig.
Jag tror att du är kapabel att slå mig.
Vill ni ha te?
Jag kokade precis upp vatten.
-Det vore underbart. Bara mjölk. -Samma här.
Tack, Harry.
Han är kyrkoherden. Alla vet det.
Alla känner Harry.
Han fick lösenordet till ditt e-postkonto för att avboka ditt Skype-samtal.
-Ja. -Du föreslog samma sak till mig.
Ja.
Men du sa att du bara skulle ge mig lösenordet om jag gjorde nåt åt dig.
Ja.
Problemet med dig, Janice,
eftersom du är smart,
tror du att alla andra är dumma.
Du spelar ut oss.
Jag ska oroa mig för vad min man gör, men inte berättar för mig.
Du avgör själv vad du vill oroa dig för.
Om Harry har rätt, kan det finnas en utväg
för oss alla.
Jag vill bara ha en utväg där ingen blir skadad.
Det är allt jag vill.
Lyssna bara, då.
Snälla.
-Så där. -Tack.
Nå…
Det är tråkigt med Edgar.
Ja, verkligen. Stackars Ed.
Han var alltid bekymrad, Edgar.
-Det var dessvärre inte hans först försök. -Vi vet.
Så…
Han skrev en lapp?
Som jag sa, ja.
Och lappen nämner mig?
Som jag sa i telefonen.
Vad stod det?
Förlåt, men får jag fråga?
När jag sa det, verkade du förvånad.
Det hade väl alla blivit
om de nämns i nåns självmordsbrev? Hade inte du?
Nej.
Jag menar, inte om jag var den sista som såg dem i livet.
Ja.
Jag skulle snarare vara orolig.
Jag hade undrat om det var nåt jag sa.
-Jag är uppenbarligen orolig. -Jag ser det.
-Det är jag. -Självklart.
Men varför? Jag menar, vad sa du?
Alltså… Nån som står mig nära,
nån jag kände ansvar för,
har precis dött, har tagit sitt eget liv, så förlåt om jag inte…
…är mig själv.
Självklart.
Självklart. Förlåt. Ja.
Jag vill gärna veta vad han skrev om mig på lappen.
Kan ni berätta det?
-Ja, det är därför vi är här. -Så, som sagt?
Vi är här specifikt för det. Har du…
Vad pratade ni om?
Det var privat.
Självklart. Ja.
-I den blå delen. -Jag vet.
-Med fickorna. -Jag vet.
Var det vänligt?
-Förlåt? -Ditt samtal med Edgar.
Ja, det var… Ja.
Det skulle jag säga, överlag.
-I stort sett? -Ja.
Bra.
Ja.
Det var svårt att avgöra ur den vinkeln.
-Vinkeln? -Övervakningsfilmen var otydlig.
Det är den aldrig. Varför använda den alls?
-Vilken film? -Bara lite bilder.
Du och Edgar på gatan.
Du satt i bilen, han satte sig i bilen. Inget stort.
Okej. Ja.
Vi försökte fastslå Edgars rörelser
när du hade hämtat honom på puben.
Varför gjorde du det?
Jag vet inte hur mycket ni vet om Edgar.
Inget.
En komplicerad historia.
Han har bekymmersam bakgrund.
Han har…
Hur ska jag säga?
Han har haft vissa…
…tvångstankar som han försökte styra upp.
Och jag…
Tja, jag…
…försökte hjälpa honom.
-Sökte han dig igår? -Ja.
Jag får prata med hans mamma. Hon är förvirrad.
Förvirrad?
Hon sa att du kom till dörren och letade efter honom
Hon skickade dig till puben där han drack med vänner.
Han hade lämnat meddelande.
Jag antog att vi skulle ses hos honom.
Var han upprörd när han lämnade meddelandet?
Han var orolig och hade saker han ville diskutera.
-Upprörande saker? -Det är privat.
Privat, ja.
Men jag antog det, ja. Jag kände till…
…hans historia, som sagt.
Så medan han väntade på att diskutera det här med dig,
åkte han till puben.
-Tydligen. -Eller kanske glömde det.
Jag vet inte.
Jag vet inte varför han gjorde nåt av det han gjorde.
Han hade problem.
Jag har en aning om sammanhanget.
Vad jag vill veta, om det är okej med er,
är vad han skrev i sin lapp.
Vad säger du om det?
"Tro inte att kyrkoherden är pedofil.
Han skyddar nån annan."
Jag vet inte vad det betyder.
Förlåt, det verkade tydligt.
Han trodde att du skyddar en pedofil.
-Ska jag förklara att jag inte gör det? -Nej, det väntade jag mig inte.
Okej…
Men om du kan göra det…
Inser du vem som är pedofilen?
Vem han menade?
Nej.
Vet ni vad hans vänner kallar honom?
Fråga dem. De kallar honom "pedo".
Jaså? Det har jag inte hört.
Det är den jag skyddar, menar han.
Jag skyddar honom.
Det är ju uppenbart.
Nej, det är det inte.
Jo, det är uppenbart. Tycker ni inte?
Det är inte uppenbart, nej.
Du skyddar honom inte.
Du berättar ju.
Ja, men han…
Han är…
Död.
Jag antar att en sån här förlust berör folk på olika sätt. Visst?
Var du rädd?
-När? -När de berättade.
När du fick ditt avrättningsdatum.
Är du rädd?
Tja…
Jag väntade mig inte det.
Du ville väl det här.
Nej.
Jag förtjänar det här.
Alla tänkande personer är rädda för vad de förtjänar.
Mr Grieff?
Är ni klar med telefonen?
Ja.
Tack.
Kan du ge det här till fängelsedirektören, tack?
-Ta det till honom? -Visst, mr Grieff.
Vad händer nu?
Vad gör vi nu? Vart ska vi?
-Det beror på. -På vad?
Mr Grieff säger att du är journalist.
Ja.
En kriminalreporter.
-Jag skriver framför all om det. -Varför?
Folk gillar det.
Folk?
Jag gillar det.
Vad sägs om bilolyckor? Saktar du ner för dem också?
Nej.
Saken är att kriminalitet, säger jag som vet,
är ett dåligt livsstilsval.
Det är bara nåt för de desperata.
Det är farligt, svårt att utföra väl, det ger dåligt med pengar.
Om du begår misstag, kanske de låser in dig.
Det är bättre att vara sjuksköterska.
Så varför skriver en förnäm sak som du om brott?
Är det lustigt?
Jag är inte förnäm.
Vet du vad du borde skriva om? Porr.
-Varför det? -Det vore bättre.
Jag skriver inte om det här, jag vill hjälpa nån.
Bäst att det är sant.
Annars?
Annars får jag problem med din attityd.
Ska vi gå?
-Du ser mumpig ut. -Vad?
Mumpig, det är ett ord jag använder.
Vad är det för fel på riktiga ord?
Ser du? Mumpig.
-Vad är det för fel? -Föräldrar.
-Dina föräldrar är konstiga. -Hur är de konstiga?
Din pappa är kyrkoherde. Din mamma knullar en kyrkoherde.
Det är galet.
-Följer du med mig hem? -Ja.
Nej.
-Du sa ju det. -Jag kommer sen.
Jag måste hem först.
-Är nåt på tok? -Nej.
Kanske.
Jag vet inte.
-Har jag gjort nåt? -Nej.
Jag måste bara hem och kolla en sak.
Hon gav dig sitt mejllösen, va?
Ja.
Vad är det?
Det är "lösenord".
WebMail.
-Vad gör du? -Jag kan logga in från min dator.
Jag avbokar hennes Skype-samtal.
Och sen?
Hon ljög inte om sitt lösenord.
-Och sen? -Vi har inget val längre.
Vad ska du göra nu?
Din stora bekännelse är meningslös.
De tror redan att du skyddar nån
och när den kvinnan lämnar källaren
kommer hon att säga vem.
Hon berättar vem.
Vi har inget val.
Det är inte vårt fel. Vi måste göra det vi måste.
Vad gör du?
-Jag måste prata med henne. -Akta dig. Hon spelar ut oss.
-Hon är livrädd. -Ja, och hon är en kallhjärtad bitch.
Och hon är väldigt smart.
Vad har hänt?
-Har Mary gjort det här? -Det är inte hennes fel.
Hon är så stressad. Hon fick panik.
Slog hon dig?
Nej.
-Gjorde hon det? -Jag skulle säga att det var jag själv.
Slog hon dig?
Lämna mig inte ensam med henne! Hon kommer att döda mig.
Hon har ingen kontroll.
Snälla, jag vet att jag är säker med dig.
Lämna mig inte ensam med henne!
Lyssna… Jag låter henne inte döda dig.
Jag lovar på min själ, med Gud som vittne.
Jag vet.
-Det är kallt i källaren. -Kallt?
Den här värmer henne lite. Tror du att den funkar?
-Vi slutade använda den. -Ja.
-Den läckte. -Tyst.
Kolmonoxidlarmet utlöstes.
Du behövde inte säga det.
Om du använder den i ett slutet rum…
Jag hoppades att du hade glömt. Det vore ett ärligt misstag.
Men du var tvungen att säga det högt.
Mary…
Hon skulle bara somna.
Det vore smärtfritt.
Hon skulle vara varm.
Vi låter det bara ske.
Det får bara ske.
Vad är alternativet?
Det finns inget.
Harry, du vet vad som händer om kvinnan lämnar källaren!
Slog du henne?
Nej.
Hon gjorde det själv.
Harry, hon ställer oss mot varann.
Det funkar inte.
Funkar det på dig?
-Läste du det? -Läste vad?
Mitt mejl.
Jag läser upp det.
Lyssna noga, ifall att jag har gjort några misstag.
"Hej, Kath."
Hon kallar henne alltid Kath, aldrig Katherine,
och börjar alltid med "hej". Jag har kollat övriga mejl.
"Kan vi hoppa över Skype ikväll?"
Det är alltid "hoppa". Hon har ställt in förut.
"Jag har redan lagt mig och är så trött.
Jag ska ut på vandring
och min telefon är trasig,
så jag hör nog inte av mig på en vecka.
Till dess, sköt om dig, Janice."
Vad tycker du?
Skriv "med kärlek".
Hon skriver alltid "sköt om dig".
Det är nog sista gången hennes syster hör av henne.
Hon skriver aldrig så.
Det är inte vårt fel. Det här…
…är nåt som drabbar oss.
Ingen kommer att lida.
Inte ens Janice.
Harry…
…det här är humant.
Det måste vara enklare.
-Vad? -Att inte tro på helvetet.
Jag är i helvetet just nu.
Men jag kan nog se en utväg.
Det är det som är problemet. Det gör aldrig det.
Det finns aldrig en utväg.
Herregud.
Så vi ska göra det här?
Skicka mejlet.
SKICKA
Harry?
-Har du låst dörren? -Båda dörrarna. Du kommer inte in.
Vad gör du?
Åk till Sally. Åk till din mamma eller vart du vill.
Här är dina bilnycklar.
-Du kommer inte in här. -Harry…
Mary, lyssna. Du får inte döda henne.
-Det händer inte. -Harry.
-Åk nu! -Harry!
Harry!
Ni kan lämna oss.
Ja, sir.
Menar du allvar?
Absolut.
Ska du plötsligt berätta?
Efter all denna tid?
-Det finns ett villkor. -Nej, det går inte.
Man har bokat om avrättningar förr.
Många har skjutits upp på obestämd tid.
Det finns säkert nån advokat som kan göra nåt.
Och i gengäld?
Och i gengäld…
…ska jag berätta för alla som vill veta…
…var min frus huvud är.
Gordon och Marie kan begrava hela sin dotter.
Till slut.
Det räcker inte.
Det är inte allt.
När jag har förklarat var jag begravde huvudet…
…blir det uppenbart varför jag gjorde det…
…och varför hon var tvungen att dö.
Då får Gordon och Marie veta, du får veta…
Och alla…får veta.
Men först…
…vill jag leva.
På nåt sätt vet jag att jag klarar mig med dig.
Jag vet inte vad jag ska göra. Jag måste…
-Jag måste tänka. Jag behöver tid. -Självklart.
Mary fick åka.
Hon ska inte vara inblandad.
Precis som jag låste in dig för Bens skull.
Jag har gjort dåliga saker, fel saker, men jag gjorde dem…
Jag gör dem för min familj.
Du skulle göra allt för din familj. Du skulle dö för dem.
Mer än så.
Jag skulle ta deras plats i helvetet.
Nå?
Du säger inte mycket.
Vad fan gör han?
Vad gör mina föräldrar?
Varför frågade du inte? Jag trodde inte att du skulle gömma dig.
Jag kunde inte. Jag vet inte, jag…
Du blev paralyserad. Ingen förväntar sig höra sånt från sin pappa.
Vad menade han med "för min skull"? Hur är jag inblandad?
Fråga honom.
Jag ska.
Skit också.
-Vad är det? -Låset är igenproppat. Jag kan inte öppna!
Pappa!
Fan.
Fan!
Pappa!
För helvete.
Pappa!
INKOMMANDE SAMTAL MARY
Pappa!
Harry!
För Guds skull, ring mig!
Ring tillbaka!
Hon satte dit oss.
Hon gjorde det med flit.
Hon satte dit oss.
Mejlet… Jag hade helt fel.
Det jävla mejlet.
Pappa!
Var inte dum, pappa.
Pappa!
Undertexter: Marie Roos