СЕРІАЛ NETFLIX
Даруйте, що затримав.
Смілива заявочка від директора в'язниці.
-Ви зайняті? -Роботу дозволили взяти із собою.
-Сподіваюсь, ви не проти. -Усе гаразд.
Так.
Маю для вас новину.
Новину?
Дату визначено.
Яку дату?
Вашу.
Як ви?
Дати вам хвилинку?
Отже, 17-го.
За три тижні, так.
Як ви?
Що як я маю плани на цей день?
Я маю ознайомити вас із детальним розпорядком дня.
Навіщо?
Хіба в мене не найпростіше завдання? Принаймні відпустять раніше.
ПРОТОКОЛ ПІДГОТОВКИ ДО СТРАТИ
Уперед.
За день до страти
вас переведуть із теперішньої камери до камери утримання, поруч із кім…
-Камери утримання? -Так.
Існують камери неутримання?
Перед тим як вас переведуть,
ви матимете можливість зібрати особисті речі.
Ніхто її не називає камерою утримання, правда?
Ніхто так не каже.
Її називають «трупарнею».
Це треба віднести в поліцію. Там знущаються з дітей.
Я єдина людина на світі, яка допоможе вам приховати вбивство.
Ти спала?
-Ні. -Ні, авжеж, ні.
Ти працював за комп'ютером.
-Я чула. -Так.
Ти щось друкував. Багато друкував.
Так.
Я не розповідаю про свої спостереження. Я питаю, що ти робив.
Має бути переконливо.
-Що? -Я.
Порно Едґара — на моєму жорсткому диску. Я ще дещо завантажив.
-Ще дещо? -Він мав посилання.
-Я знайшов матеріали онлайн. -О, господи!
Дещо видрукував.
Кілька, ну, знаєш…
картинок.
Поклав їх до сейфу, наче я їх ховаю.
-Навіщо? -Щоб було переконливо.
Я маю бути цілком переконливим. Інакше в цьому немає сенсу.
Може, маєш ще якісь ідеї?
Ти знищуєш себе.
Я рятую Бена.
І мене теж, ти знищуєш нас обох.
-Ось як, на мою думку, все виглядатиме. -Ти мене чув? Нас обох!
За годину ми відпустимо Дженіс. Почекаємо годину.
Що… Чому? Що змінить одна година?
Сніданок. Для мене він останній.
Останній для нас.
Наш останній нормальний сніданок разом.
Коли Дженіс вийде, то одразу піде в поліцію.
-Цього не уникнути. -Звісно… Звісно, вона, бляха, піде.
Поліція приїде сюди й проведе незручну розмову з Беном.
Та що ти кажеш?
У ході слідства на комп'ютері Бена нічого не знайдуть.
На моєму — безліч усього.
Їм неважко буде повірити,
що вікарій, який напав на жінку й замкнув її у підвалі,
також і педофіл.
Люди з радістю в таке повірять.
І як ти можеш із цим миритися?
Чому не здаси Едґара поліції?
Я намагався, та не зміг.
Він у групі ризику. Я зобов'язаний його захистити.
Це єдине правильне рішення, тож я обираю його.
Я роблю те, що правильно. Я мушу. Я бісовий вікарій.
І чоловік.
І батько.
Але ні, все обертається довкола тієї дурнуватої казочки,
в яку ти нібито віриш щонеділі.
Думаєш, я вдаю?
-Річ у тім, що та дурнувата казочка… -Ні, годі.
Мені байдуже.
Це єдина релігія на світі, де в кінці Бог помирає.
Люди називають себе християнами, але знаєш що?
Їх ніхто не розпинав.
Любий, він не помирає, він повертається.
Це надія.
Це казочка!
І Ісус не мав дітей.
ПРИХОВАНИЙ НОМЕР
Алло.
Я? Там згадувався я?
Що там написано?
Ні, я не знав. Звісно, ні.
Я… Я розумію. Звичайно, так.
Авжеж.
Можна о другій, так.
Гаразд.
Гаразд, бувайте.
Хто це був?
Едґар помер.
Повісився вчора ввечері.
-Але ти… -То була поліція.
-Вони хочуть порозмовляти. -Але ти був з ним увечері.
Він залишив записку, там є щось про мене.
-Що? -У записці є щось про мене.
Що там написано?
-Треба поговорити з Дженіс. -Треба поговорити зі мною.
Я розмовляю з тобою, і мені треба поговорити з Дженіс.
Гаррі!
Ти в цьому винен?
У чому винен?
Він повісився.
-Я… -Я хочу померти.
Чому мене зупинили?
Я хочу померти.
Я не маю часу про це думати.
Як ви?
Вдалося поспати?
Щось трапилось.
Кумедно, як швидко вчишся читати обличчя, коли від цього залежить життя.
Учора ввечері мій прислужник,
чоловік, про якого я розповідав, Едґар,
той, кому належали матеріали, які ви бачили,
скоїв самогубство.
-І залишив записку. -Що там написано?
Якщо та записка…
має характер зізнання, це зможе прояснити…
Про що йдеться в записці?
Не знаю. Поліція приїде поговорити зі мною. О другій.
Тоді все може закінчитися.
Може?
Мені байдуже, що ви скажете комусь про мене.
Розкажіть усе. Що я вас викрав, замкнув, геть усе.
Мене хвилює лиш те, щоб Бена
не звинувачували в тому, чого він не робив.
-Усе це — моя провина. -А як щодо домовленості?
-Якої домовленості? -Тієї, про яку ми розмовляли.
Нашої домовленості, між мною і вами.
Ми не… Не було жодної…
Ця ніч була важка. Я плутаюся в думках.
Мені страшно. Я навіть не знаю, що кажу.
Поліція приїде о другій.
Якщо записка про те, що я думаю, цей кошмар може закінчитися.
І мені шкода. Мені… Мені шкода за все.
Гаразд.
Добре. Тепер нам треба зберігати спокій.
Що ще за домовленість?
Не знаю. Може, вона заплуталась.
Ти знову готуєш каву?
Так.
Ні, чай.
-Я все зроблю. -Не треба.
Я зроблю. І принесу тобі в сад.
Думаю, є шанси, що все буде добре.
Може, з'явився вихід.
Якщо та записка — зізнання,
то, думаю, це закінчиться.
Іди посидь у саду.
Тату.
Привіт. Усе добре?
Так. Вибач, просто…
Просто забув, що я тут живу?
Ти сьогодні рано.
-Зайду до Люсі перед школою. -Навіщо?
Бо вона моя дівчина, і я хочу бути турботливим. Їй це подобається.
А Дженіс приїжджала?
-Навіщо їй приїжджати? -Вона забула сумочку.
Я можу її відвезти.
Учора все вийшло якось дивно. Хочу це виправити.
Вона заїхала по сумочку. Вона забрала її.
Ти казав, що вона не приїжджала.
Так, я забув.
Приїхала — й одразу поїхала. Мама розмовляла з нею.
Гаразд.
Сьогодні вечерятимеш вдома?
Можливо.
Мамі потрібна чіткіша відповідь.
Я сказав, можливо.
БЕТ ДЕВЕНПОРТ
Я із Центральної поліції. Мені дали розпорядження…
Як ви?
-Я теж не люблю літати. -Я не маю проблем із перельотами.
Просто не сподівалась, що мене зустріне поліція.
Це такий бонус.
Звідки ви його знаєте? Ви не могли займатися його справою.
-Чому? -Бо то було в Америці.
-Його дружина із Суррея. -То ви таки займалися цією справою?
Ні, просто кажу.
Відкрийте бардачок.
БЕТ ДЕВЕНПОРТ
Від містера Ґріффа.
Вам варто ознайомитися із цим.
А поліція часто ходить із газовими балончиками?
Він не для мене.
А для кого?
Будь-кого, хто захоче. Хочете?
-Ні. -Тоді добре.
Отже, Ґріфф хотів, щоб мене зустріли, і подзвонив вам?
До чого ви хилите?
Чому англійська офіцерка виконує накази американського вбивці-смертника?
Я не англійка.
І не офіцерка поліції.
Кави?
-Йдете? -Хто ви?
Називай мене Мораґ.
-Вас так звуть? -Можливо.
Візьми домашку.
І балончик… якщо хвилюєшся.
Тебе відведуть до камери утримання, ну, до «трупарні»,
де ти проведеш останню ніч.
Зранку великого дня
тобі дозволять зробити письмову заяву
й зустрітися з рідними.
Так, знаю. Директор мене поінформував.
Ти міг бути незосереджений,
бо дізнався, що помреш за три тижні.
Я досі незосереджений.
Тобі дали час звикнутися з цим.
Мені дали чотири години.
Чотири години — це багато, коли тобі лишається три тижні.
Звідки ти все це знаєш?
Ейдетична пам'ять.
Ні, де ти це вперше почув?
Коли мене страчували.
-Діллоне… -Я знаю, що ти спитаєш.
Еге ж, спало мені на думку одне питаннячко.
Чому я досі живий?
Ось і воно.
Буддизм.
Гаразд.
Буддизм. Я буддист. Навернувся в перший рік тут.
-Гаразд, ти буддист. -Отже, тоді, коли мене страчували…
-Діллоне. -Так?
Процедурне питання.
Тебе не стратили.
Так, але раніше духовних наставників,
наприклад, священиків, впускали до кімнати страти, коли приходив твій час.
Проте в законах не йшлося про буддистів.
Там згадувались рабини, священики і так далі, але не буддисти.
До моєї страти залишалось дві години,
і я був позбавлений утіхи дотиком досвідченого буддиста до моєї стопи.
Стопи?
Торкатися дозволяють лише стопи.
Чому?
Ці вже священники…
Ти знаєш, про що я.
Кажу як колишній церковний служка.
-Священиків треба обмежувати. -Добре.
Дякую.
Чому я не розповідав цього раніше?
Ми мало чим ділимося.
Ти мені не подобаєшся.
А, так.
Я про це забув.
Так.
Я, мабуть, дуже дурна.
Чому?
Посвідчення було фальшиве, так?
Ні, не фальшиве.
Тобто воно не моє.
Чоловіче ім'я, чоловіче фото. Я навіть зусиль не докладала.
І як я не помітила?
Ніхто не помічає.
Усі зосереджені на думці: «Це поліція».
Звідки воно у вас?
Від офіцера поліції.
-Звідки ж іще? -Як?
Вийняла з кишені. Він нічого не помітив.
Можливо, тому, що я розтрощила його довбешку об тротуар.
-Навіщо ви це зробили? -Він повернувся спиною.
Не вважав мене загрозою.
Сексизм у повній красі.
Гаразд.
Добре, то ви…
А хто ви?
Мене можна назвати злочинницею з насильницьким минулим.
-Прекрасно. -Зараз я переважно грабую будинки.
Літа вже не ті. Надаю перевагу роботі в приміщенні.
Чому Ґріфф, з усіх можливих людей, попросив вас забрати мене з аеропорту?
-Щоб ти була в безпеці. -Цікаве уявлення про безпеку.
Він задушив свою дружину й понівечив її труп,
тож так, твоя правда.
Ти ж читала про понівечення?
Він не просто її задушив, опісля він ще й понівечив її.
Ти про це знаєш? У газетах багато що замовчали.
Думаю, її досі сподіваються знайти.
Її голову.
Вони сподівалися знайти голову.
У статті про судовий процес це згадували, та тоді цим уже ніхто не цікавився.
Отже, ось поруч із ким ти сиділа.
Він не просто втратив самовладання.
Він відрубав голову дружині, коли та вже була мертва,
сховав її,
й не каже, де вона.
Він ще той розумник.
Він любить розгадувати загадки
й розказувати таким дівчаткам, як ти, про спокуту.
Але правда в тому, і не забувай про це,
що Джефферсон Ґріфф є, був і завжди буде монстром.
Я знаю про голову.
Я не маленька дівчинка. Я бісова журналістка.
-Я все читаю. -Тоді добре.
Вона ваша, містере Ґріффе.
Дякую, Мораґ.
Мораґ хотіла переконатися, що ви…
Як би це сказати?
Що ви усвідомлюєте, в якому я моральному становищі.
Вам усе зрозуміло?
-Мені весь час усе було зрозуміло. -Так я й думав.
Ви мені огидний.
Ваш вчинок мені огидний.
Я тут заради подруги.
І я почала задумуватись, чому не пішла в поліцію.
Коли ви залишаєте Дженіс повідомлення, вона відповідає одразу?
Ні, ніколи. Іноді через кілька днів.
Добре.
Тоді обов'язково підіть у поліцію.
Але мине чимало часу, доки в них з'являться підстави вважати її зниклою.
Це правда.
А коли ви йдете на каву, запрошуєте завжди ви?
Так.
А вона завжди довго не відповідає?
Зазвичай так.
Судячи з фейсбуку, вона мало спілкується з людьми.
Наприклад, зараз вона уникає показну молоду жінку,
чия увага мала б їй лестити.
Загалом
Дженіс не заводить друзів.
Розумієте проблему?
Ні.
Як хтось може ненавидіти її настільки, щоб її скривдити,
якщо вона не має друзів?
Ваше уявлення про дружбу дуже дивне.
Як і уявлення Дженіс.
То міг бути хтось випадковий. Може, то нещасний випадок.
Так, але переважно з людьми трапляються інші люди.
І майже завжди це хтось, кого вони знають.
Тож попрацюймо із цим припущенням, добре?
А тепер, якщо вона жива,
то вона в пастці.
А якщо вона в пастці, то що вона зараз робить?
Звідки мені знати?
Ви ж її знаєте.
Вона розумна, безстрашна.
Гадаю, ця жінка багато розуміє.
І найкраще вона розуміє інших людей.
Чому ви так кажете?
Бо вона їх уникає.
На самітника людину перетворює
загострений нюх.
На мою думку, якщо така жінка
опиниться в пастці, безпомічна,
люта, розумна,
загнана в кут, позбавлена надії,
думаю, когось чекатимуть великі проблеми.
Скоро приїде поліція. Хочу, щоб ви послухали, що вони скажуть.
Я також.
Ми над дечим працюємо. Є ідея.
Ви, мабуть, нажахані.
Чому це?
До вас їде поліція, коли у вашому підвалі замкнена жінка,
Вони не проводитимуть обшук.
-Пообіцяйте мені дещо. -Що?
Мені дуже страшно. Пообіцяйте.
-Що пообіцяти? -Ті двері дуже товсті.
-Мені сюди нічого не чути. -Так.
Я хочу сказати, що мені не треба вставляти кляп.
Вони не почують, навіть якщо я кричатиму.
Я цього не витримаю. Я вже прикута. Я вже пісяю під себе.
Я навіть людиною не почуваюсь.
Гаррі, будь ласка, не вставляйте мені кляп.
Щодо дверей, це правда.
-Я тут викрикав як скажений. -Не треба кляпа, прошу.
-Кляпа не буде. -Дякую, Гаррі.
Але не кричіть.
-Не кричіть, добре? -Я не кричатиму. Даю слово.
З вами буде Мері, тож…
Так, вона мене проконтролює.
Гаразд. Ми дещо обдумуємо.
Мері зійде до вас перед тим, як приїде поліція.
Дякую, Гаррі.
Зараза!
Вони тут?
Думаю, так.
-Гадаю, так буде правильно. -Так, буде.
Вона має це почути.
ГАРРІ
МЕРІ
Полиця.
Треба чимось прикрити.
-Ось. -О так, добре.
«КОРОЛЬ ДОРІЖОК» ЧЕМПІОН ІЗ БОУЛІНГУ
-Готова? -Готова.
Вони приїхали.
Гаррі розмовлятиме з ними в кабінеті. А ми послухаємо.
Я заклеїла мікрофон, щоб, ну…
-Щоб мене не почули, якщо я щось скажу? -Так.
Що сталося?
А, це дурниці.
Ваше обличчя.
Так, це… це… це нічого.
-У вас йде кров. -Гаррі мене не займав.
-Гаррі такого б не зробив. -І я також.
Гаррі, він не такий.
Ви казали, що ненавидите його.
Ми завжди сперечаємося. Самі знаєте.
-Та він нізащо б мене не скривдив. -Чому?
Просто…
Він не зробив би цього.
Що з вашим обличчям?
Я сама себе поранила.
Іноді, коли я схвильована, таке трапляється.
Гаррі про це знає.
-Він не розповідав. -Бо це особисте.
Зазвичай він не має від мене таємниць.
Упевнена, що він береже лиш мої.
Вам слід вставити мені кляп.
-Даруйте? -У вас поліція.
Зробіть це, щоб я не кричала.
-Чому ви так кажете? -Я можу запанікувати.
А якщо це трапиться, ви можете… Я не хочу панікувати, це й усе.
Але звідси вас усе одно ніхто не почує.
Знаю, але я зараз не при ясному розумі.
Боюся, що якщо покличу на допомогу, можу вас спровокувати.
Але я не… Я не…
Ви вагаєтесь, чи вбити мене чи ні.
Думаю, ви здатні мене вдарити.
Бажаєте чаю?
Вода якраз закипіла.
-З радістю. Мені з молоком. -І мені теж.
Дякую, Гаррі.
Він вікарій. Вікарія знають усі.
Усі знають Гаррі.
Ви дали йому пароль до своєї електронної пошти,
щоб він скасував дзвінок у скайпі.
-Так. -Мені ви його також пропонували.
Так.
Але ви сказали, що дасте пароль,
якщо за це я щось для вас зроблю.
Так.
Дженіс, ваша проблема у тому,
що ви розумна
і вважаєте всіх решта дурними.
Ви хочете посварити нас.
Я не марнуватиму час, гадаючи,
яку послугу для вас він замовчує.
Те, чим перейматися, — ваша справа, Мері.
Якщо Гаррі не помиляється, з цієї ситуації є вихід,
для всіх нас.
Це єдине, чого я хочу: вихід, який нікому не зашкодить.
І я цього хочу.
То слухайте. Просто слухайте.
Будь ласка.
-Будь ласка. -Дякую.
Отже…
Як сумно було почути про Едґара!
Так, дуже шкода. Бідолашний Ед.
З Едґаром завжди було складно.
Боюся, це не перша його спроба.
Ми знаємо.
Отже…
він лишив записку?
-Як я й казала, так. -І там є щось про мене.
Як я казала по телефону.
Що там написано?
Можна дещо запитати?
Коли я сказала це по телефону, ви наче здивувалися.
А хто б не здивувався,
якби про нього згадали в передсмертній записці. Ви б не здивувались?
Ні.
Тобто якби я була останньою, з ким бачилась та людина, — ні.
Ну, так.
Я, скоріше, була б стурбована.
Я б думала: «Що я такого сказала? Чи сказала я щось не те?»
-Авжеж, я стурбований. -Звісно, я це бачу.
-Це правда, так. -Звісно.
Але чому? Що конкретно ви йому сказали?
Послухайте, дуже близька мені людина,
людина, за яку я відповідав,
померла, наклала на себе руки, тож пробачте, якщо я…
сам не свій.
Звичайно.
Звісно. Пробачте. Так.
Якщо ви не проти, я хотів би дізнатися, що він написав про мене.
Ви можете сказати?
-Так, тому ми й прийшли. -Такими були ваші слова.
Саме тому ми прийшли. Подаси…
То про що ви розмовляли?
Що ж, це особисте.
Ну звісно. Так.
-У блакитному подивися. -Знаю.
-З кишеньками. -Знаю.
Вона була дружня?
-Даруйте? -Розмова з Едґаром.
Вона була… Так.
Я б сказав, так. Загалом так.
-Загалом дружня? -Так.
Добре.
Так.
Із цієї перспективи важко зрозуміти.
-Перспективи? -Запис із камери спостереження нечіткий.
Вони завжди нечіткі. І чому ми їх використовуємо?
-Який запис? -Неважливо.
Ви з Едґаром на вулиці.
Ви сиділи в авто, він до вас підсів. Нічого особливого.
А, правильно. Так.
Ми намагались простежити дії Едґара
після того, як ви забрали його з пабу.
До речі, чому ви це зробили?
Послухайте, я не знаю, що вам відомо про Едґара.
Нічого.
Що ж, це складна історія.
Як я казав, у нього проблемне минуле. У нього…
Як би це сказати?
Він має, мав певні…
прагнення, які він намагався контролювати.
І я…
Я…
допомагав йому.
-Він зв'язався з вами вчора ввечері? -Так.
Доведеться поговорити з його мамою. Вона спантеличена.
Спантеличена?
Вона сказала, що ви прийшли, щоб поговорити з Едґаром,
і вона сказала вам, що він пішов у паб, випити з друзями.
Я отримав його повідомлення
й подумав, що ми маємо зустрітися… У нього вдома.
У повідомленні він був засмучений?
Він, безсумнівно, був стурбований і хотів дещо обговорити.
-Те, що його засмучувало. -Це особисте.
Особисте, так.
Це могло його засмучувати, так. Я знав про…
як я кажу, його історію.
Тож очікуючи на розмову про те, що його засмучувало,
він пішов у паб із друзями.
-Схоже, що так. -Або просто про це забув.
Я не знаю. Я…
Я не уявляю, чому він робив те, що робив. Чому ви мене питаєте?
Я знаю, що він був проблемний. Я розумію контекст.
Я лиш хочу дізнатися, якщо ви не проти,
що в його записці.
І що ви про це скажете?
«Не вірте, що вікарій — педофіл».
«Він прикриває іншу людину».
НЕ ВІРТЕ, ЩО ВІКАРІЙ — ПЕДОФІЛ. ВІН ПОКРИВАЄ ІНШУ ЛЮДИНУ
Я гадки не маю, що це означає.
Даруйте, як на мене, тут усе дуже чітко.
Він думав, ви прикриваєте педофіла.
Я маю пояснити, що це не так?
Ні, не маєте.
Так. Що ж…
Та якщо ви не проти…
Ви знаєте, хто той педофіл, про якого тут йдеться?
Ні.
Знаєте, як його кличуть друзі?
Попитайте, вони вам скажуть. Його кличуть «педо».
Ой, справді? Я такого не чула.
Це його я прикривав. Це він і має на увазі.
Що я прикриваю його.
Це ж очевидно.
Ну, ні, не зовсім…
Так, це очевидно. Ви так не вважаєте?
Ні, я б так не сказала.
Ви ж не прикриваєте його, правда?
Ви нам розповісте.
Так, але він… Це…
Тобто він…
мертвий.
Така втрата, мабуть, на кожного впливає по-різному, правда?
Тобі було страшно?
-Коли? -Коли тобі сказали.
Коли повідомили тобі дату.
А тобі страшно?
Що ж,
я не думав, що так буде.
Я думав, ти цього хочеш.
Ні.
Я на це заслужив.
Кожна свідома людина боїться того, на що заслужила.
Містере Ґріффе?
Ви завершили з телефоном?
А, так.
Так.
Дякую.
Передасте це директору, будь ласка?
-Віднесете це йому? -Звісно, містере Ґріффе.
Що далі?
Що робитимемо? Куди поїдемо?
-Побачимо. -Тобто?
Ґріфф каже, що ти журналістка.
Так.
Спеціалізуєшся на злочинах.
-Так, зазвичай це те, про що я пишу. -Чому?
Бо людям це цікаво.
Людям?
Мені це цікаво.
Як щодо дорожніх аварій?
Вони тебе теж притягують?
Ні.
Щодо злочинів, кажу як профі зі стажем,
це дуже нерозумний вибір способу життя.
Серйозно, він виключно для відчайдухів.
Він небезпечний, його важко вести як слід,
гівняно заробляєш.
Зробиш помилку — можеш загриміти за ґрати.
Матінко, краще вже бути медсестрою.
То чому така принцеска, як ти, пише про злочини?
Думаєш, це весело?
Я не принцеска.
Знаєш, що тобі слід писати? Порнуху.
-Чому? -Це було б кроком вгору.
Я не писатиму про це, я хочу допомогти.
Сподіваюсь, це правда.
Інакше що?
Інакше в мене буде проблемка з твоєю позицією.
То як, поїхали?
-Ти сьогодні буркуля. -Хто я?
-Буркуля. Це моє слово. -А що не так зі словами, які вже існують?
Ось бачиш? Буркуля.
-Що сталося? -Батьки.
-Еге ж, твої батьки дивні. -Чому це вони дивні?
Твій тато — вікарій, а мама шпекає вікарія.
Дивність аж зашкалює.
-Зайдеш до мене? -Так.
Ні.
-Ти казав, що зайдеш. -Так, пізніше.
Мені… Мені спочатку треба додому.
-Щось трапилось? -Ні.
Можливо.
Я не знаю.
-Я щось не так зробила? -Ні.
Просто… мені треба піти додому й дещо перевірити, гаразд?
Вона дала тобі пароль від скриньки?
Так.
Який він?
Просто «пароль».
Вебмейл.
-Що ти робиш? -Я можу увійти зі свого комп'ютера.
Скасую її дзвінок у скайпі.
А що далі?
Про пароль вона не збрехала.
-Що далі? -Ми більше не маємо вибору.
Що збираєшся робити?
У твоєму грандіозному зізнанні немає сенсу.
Вони вже думають, що ти когось прикриваєш,
і як тільки вона вийде з підвалу,
то розповість кого.
Розповість кого.
Ми не маємо вибору.
Ми невинні. Треба робити те, що треба.
Що ти робиш?
Треба з нею поговорити.
Обережно. Вона нас дурить.
-Вона нажахана. -Так.
А ще вона холоднокровна сучка
і дуже, дуже розумна.
Що сталося?
-Це зробила Мері? -Вона невинна.
Вона дуже хвилюється. Вона просто запанікувала.
Вона вас ударила?
Ні.
Ударила?
Вона… Вона казала сказати вам, що це зробила я.
Вона вас ударила?
Не залишайте мене з нею. Вона мене вб'є, я знаю!
Гаррі, вона себе не контролює.
Прошу, я знаю, що коли я з вами, я в безпеці. Знаю.
Тільки не залишайте мене з нею!
Послухайте, я не дам їй вас убити.
Клянуся, бог свідок, я не дам їй вас убити.
Я знаю.
-У підвалі холодно. -Холодно?
Це допоможе їй зігрітися. Думаєш, він ще працює?
-Ми ним не користуємося. -Так.
-Він негерметичний. -Мовчи.
-На нього зреагував датчик, чадний газ. -Ти не мусив цього казати.
Якщо увімкнути його в закритому приміщенні…
Я сподівалась, що ти забув, що це буде нещасний випадок,
але де там! Ти мусив сказати це вголос.
Мері.
Вона б просто заснула.
Усе було б… безболісно.
Їй навіть було б тепло.
Нам треба лиш не опиратися.
Просто не опиратися.
Які ще існують варіанти?
Жодного.
Гаррі, ти знаєш, що буде, якщо та жінка вийде з підвалу!
Ти її вдарила?
Ні.
Поріз на обличчі — то вона сама.
Вона хоче налаштувати нас один проти одного.
Це не спрацює.
Чи з тобою спрацює?
-Ти його прочитав? -Що прочитав?
Мій імейл.
Я тобі зачитаю.
Слухай уважно, скажеш, якщо є помилки.
«Привіт, Кет».
Вона завжди каже на неї «Кет», не «Кетрін»,
і завжди починає з «привіт». Я перевіряла інші імейли.
«Нічого, якщо я сьогодні пропущу скайп?»
Завжди «пропущу». Вона таке вже писала.
«Я вже лягла, і я така втомлена».
«Я йду в похід,
а мій телефон зламався,
тож я тиждень не виходитиму на зв'язок».
«До зустрічі. Тримайся, Дженіс».
Що скажеш?
-Краще «з любов'ю». -Ні, вона завжди пише «тримайся».
Це, мабуть, останнє її повідомлення сестрі.
Вона не пише «з любов'ю».
Це не наша провина.
Це… просто так трапилось.
Ніхто не страждатиме.
Навіть Дженіс.
Гаррі…
це гуманно.
Це, мабуть, набагато легше.
Що саме?
Не вірити в пекло.
Я вже в пеклі.
Але, здається, я бачу вихід.
Бачиш, у цьому й проблема. Його не існує.
Виходу не існує.
Боже.
Ми й справді це зробимо?
Шли імейл.
НАДІСЛАТИ
Гаррі?
-Гаррі, ти замкнув двері? -Я замкнув усі двері. Ти не зайдеш.
Що ти робиш?
Їдь до Саллі. Їдь до мами, їдь, куди хочеш.
Ось твої ключі від машини.
-Ти не зайдеш. -Гаррі…
Мері, послухай. Я не дам тобі її вбити.
-Я цього не допущу. -Гаррі.
-Їдь, просто їдь. -Гаррі.
Гаррі!
Можете нас залишити.
Так, сер.
Серйозно?
Цілком.
Ось так раптом розповісте нам?
Аж тепер?
-Є одна умова. -Ні.
Це неможливо.
Страти й раніше переносили.
Багато з них перенесли на невизначений термін.
Я впевнений, знайдеться юрист, який щось придумає.
А що натомість?
А натомість
я розповім будь-кому, кого це цікавить,
де голова моєї дружини.
Ґордон і Марі врешті зможуть поховати дочку
цілою.
Цього недостатньо.
Це ще не все.
Коли я поясню, де закопав голову,
стане зрозуміло, чому я це зробив
і чому вона мала померти.
Тоді Ґордон і Марі дізнаються, ви дізнаєтесь,
дізнаються всі.
Але спершу…
Я хочу жити.
Я чомусь знаю, що з вами мені нічого не загрожує.
Я ще не знаю, що робити. Треба…
-Треба подумати. Потрібен час подумати. -Авжеж, треба.
Я вивів Мері, заради її блага.
Не хочу, щоб вона брала в цьому участь.
Так само, як я замкнув вас тут заради блага Бена.
Я зробив погані, неправильні речі,
але я зробив їх…
Я роблю їх заради сім'ї.
Заради сім'ї ви зробите все. Знаю.
Ви б життя віддали.
Навіть більше.
Я б зайняв їхнє місце у пеклі.
І що?
Щось ти мовчазний.
Що він у біса робить?
Що роблять мої батьки?
Чому ти його не запитав? Я думала, ти вийдеш.
Я не зміг. Не знаю, я просто…
Ти був у ступорі.
Ніхто не очікує почути таке від батька.
Що означає «заради мого блага»?
До чого тут я?
Запитай його.
Запитаю.
Чорт.
-Що таке? -Заклинило.
Він напхав щось у замок. Не відчиняється.
Тату!
Дідько.
Дідько!
Тату!
А щоб мене…
Тату!
ВХІДНИЙ ДЗВІНОК… МЕРІ
Тату!
Гаррі!
Заради бога, передзвони мені.
Передзвони!
Вона нас розвела.
Вона спеціально це зробила,
і вона нас розвела.
Той імейл, я все зіпсувала.
Довбаний імейл.
Тату!
Тату, не будь дурним.
Тату!
Переклад субтитрів: Анастасія Хома