CinemArt uvádí
ČAS
Všude je klid a mír.
Tančíme ve snech mých.
Amor, ten lučištník,
násilím sem k nám vnik.
Na schodech oltářních
teď se mnou krvácíš…
Zpívej, děvenko.
Mami. Teď už nemůžu.
Ztratila tu přirozenost.
To mě mrzí. Máš tak krásný hlas. Těším se, jak bude znít, až budeš starší.
Může se tam potápět?
Od kolika se dítě může potápět?
Nevím, Trente. Asi jsi na to moc mladý.
-Jseš mimino. -Říkals pět minut.
V podstatě je to mnohem víc než pět minut. Už tam budem?
Neodmítej tuhle chvíli.
Podívej se z okna, jak je tu krásně.
Prisco.
-Z práce? -Jo.
Jdeš příkladem, mami.
Páni!
To je mnohem lepší než v Cancúnu.
Paní a pane Capovi, vítejte v naší verzi ráje.
Ty jo!
Ahoj.
To je Madrid, bude vás mít na starost.
Podle vašeho výběru jídel a nápojů jsme vám připravili uvítací koktejl.
Páni!
-Děkuji. -Děkuji. -Vy jste ale velcí.
-Pro vás dva máme nápojovou fontánu. -Můžeme jít?
-Jo. -Pojď…
Věřil bys, že jsem to našla online?
Hodiny jógy Odpoledne šnorchlování
To je nádhera.
Moje oblíbená, 24 hodin otevřená bonbónová samoobsluha.
Ty bláho! Pojď, Trente.
Namíchejte si vanilkovou a jahodovou.
Pozdrav, Trente.
Ahoj.
Jsem Idlib. Strýček je tu ředitel.
On je Trent, já Maddox.
Umím složit tisícidílný puzzle, to už je značný výkon.
S tátou je lepíme průhledným lepidlem a věšíme je na zeď.
Já sbírám ulity.
Mám 42 ulit.
Úžasný.
-Potřebuju pomoct. -Dobře. -Takže jahodovou a vanilkovou?
Užijte si svůj pobyt u nás
Ahoj.
Děkuji. Ano.
Dobrý, mám to. Tak pojď.
Děkuju.
Skvělý pomocník. Ano.
Ty! Dotkla jsem se tvý bundy…
Hej!
V USA ročně dojde ke 250 000 zraněním od nábytku.
25 % z nich od konferenčních stolků.
Hej…!
-Tak jo. -Dobře.
Warren a Warren spolupracují s tímhle resortem.
Jistě tu dělají konference.
Tuhle farmaceutickou firmu v práci milujeme.
Zvažujeme doporučovat klientům léky od Warren a Warren a snižovat za to pojistné.
Jo.
„Dětem vstup na pláž zakázán“? Cože? Moment.
-„Dětský týden se nekoná“? -To není pravda! -Prý bez dětí. Prisco, tos měla zjistit.
Za to může maminka. Ne, vážně, ne. Stojí to tam. Měla to ověřit.
Ukaž!
Vím, že je to pro vás bolestná zpráva.
Ale teď, teď…
Ano! A musíte to udělat. Musíte to pochopit. Tak to je. Život je takový.
Někdy se vyvíjí jinak, než chcete.
Do toho! Modrý vyhrávají!
-Jak se jmenujete a co děláte za práci? -Ahoj, jsem Annette. Jak se jmenuješ ty?
-Jsem Trent. Tohle je Idlib. -Těší mě.
-Nashle. -Nashle. -Nashle.
Ahoj, jsem Trent. Tohle je Idlib. Jak se jmenujete a co děláte za práci?
-Jsem Sophia Watsonová. Jsem šéfkuchařka. -Jsem Greg Mitchell. Jsem policajt. -Hustý.
-Já jsem Malin Mitchellová. Jsem tanečnice. -Ty jo, to je hustý.
-Tak nashle. -Nashle. -Půjdeme tamhle. -Nashle.
Pojď, půjdeme tamhle.
Hra na pravdu. Začni.
Neumím dělat kliky. Ty.
Nemám kamarády.
-Já jsem tvůj kamarád. -Ty odjedeš.
Máma mě nechá volat ti přes FaceTime. Tak můžeme být kamarádi.
Můžeš přijet k nám a vymýšlet si příběhy, pak spolu můžeme chodit na vysokou
a budou z nás sousedi s hypotékou.
Bezva.
Je to divný.
Já vím.
Padá to na mě. Sotva můžu jíst.
Já snad nic necítím?
Dohodli jsme se, že jim uděláme poslední prázdniny, než jim to řekneme.
Nechápu, proč nezvážíme…
To by nic neměnilo.
Doktor říkal, že to nehraje roli.
Že prý už tam bude zřejmě léta.
Hodlali jsme se rozejít.
Už jen z toho jsme zmatení.
Nezatahujme do toho zdravotní stav, ten s tím nesouvisí.
Pojďme to překonat, Guyi.
Rozdělit si to.
-Je to jen na tři dny. -Našla sis bydlení? -Ano.
Prisco. No tak.
Ty vždycky myslíš na budoucnost!
Připadám si neviditelná!
Ty vždycky myslíš na minulost. Taky děláš v tom blbým muzeu!
Asi už přestali.
Nechceš si hrát?
Pro Trenta Od Idliba
Soutěž v pojídání zmrzliny Zítra
Dobré ráno, co si dáte k snídani?
Ovocný nápoj Kalciová bomba. Mám nedostatek kalcia.
Vážně je bohatý na kalcium, nebo je to jen název?
Je tam zelenina bohatá na kalcium, paní.
-Seď rovně, Karo, zlato. -Dobře. -Ať nejsi hrbatá, až vyrosteš.
To je velmi neatraktivní.
Kluky to odpudí.
Dejte mi Kalciovou bombu
a mohl byste mi odsud něco doporučit?
Tohle.
Doporučuji granolový parfait.
-To je dobrá volba. -Dobře.
Jak se mají Capovi? Nějaké plány na dnešek?
Jedno z dětí chce na vodní skútr.
A to druhé chce dělat cokoliv, jen to ne.
No, je tu…
je tu soukromá pláž v té části ostrova, kde je rezervace.
Nedá se najít.
Kolem jsou úžasné skály z neobvyklých minerálů.
To se vidí jednou za život.
Přírodní anomálie.
Doporučuji ji jen určitým hostům. Ale vy jste se mi od počátku líbili.
Jste hezká rodina. Můžu vám zařídit odvoz, jestli…
Jo.
Budeme mít hezkou vzpomínku.
Bude to naše tajemství. Všechno zařídím.
-Děkuji. -Díky.
Trentovi bychom měli objednat tu kapustovou.
Idlibe, neříkal jsem ti, že sem nemáš chodit?
To nejde… Říkal jsem to už tolikrát.
Máme určité…
-Jsem lékař. -Manželka má epilepsii.
Jsem ošetřovatel. Jmenuju se Jarin.
Má velký záchvat.
Dejte od ní všechno dál.
Patricio.
Broučku.
Nechte ji tu chvíli ležet, Jacku, dejte jí něco pod hlavu, bude zas dobrá.
Děkuju, doktore. A jsem Jarin.
Při dalším vystoupení otočím hlavou o 360°.
-Pardon, že jsem vám pokazila snídani. -Vždycky chceš být středem pozornosti.
Přinesu vám něco k pití?
Jo.
Idlibe.
Ta pláž nebude tak tajná. Měli jsme o tom mlčet.
-My taky. -Sedni, Gustave. Šikovný.
Šikovný. Zůstaň.
Uděláme si kontrolu. Knížky, krémy.
Nechali všichni pasy v sejfu? Nechci, aby někdo něco ztratil.
Jo.
Jak se jmenujete a co děláte za práci?
Přírodní rezervace - Vstup zakázán Neuposlechnutí se trestá
Tak, přátelé.
Kdybyste se chtěli vrátit, zavolejte nám a my vás vyzvedneme.
Nebo vás vyzvednu v pět. Po té cestě sejdete až k pláži.
-Je tam i jídlo? -Je.
To je spousta jídla.
Děti jedí hodně. A máte s sebou tři.
Dobrá.
Přijde mi to jako plýtvání, ale děkujeme.
Pomohl byste nám odnést ty tašky?
Máme tu starší osobu a dítě.
Bohužel už musím zpátky. Ale není to daleko.
Sejděte dolů. Uvidíte nádherný štěrbinový kaňon. Projdete ho a za pár minut jste tam.
-Užijte si to! -Myslíš, že tam…
-Pojďte. -Myslíš, že tam jsou hadi? -Určitě.
Hustý! Chci nějakýho vidět.
-Nádhera. -Ty jo!
Bezva.
Jsi v pořádku?
Jo?
Řekne mi někdo, co se stalo?
-Pozor. -To je vzrůšo! -Opatrně.
-Jdeme! -Vyhraju!
Jde mi mráz po zádech.
Pojď, drahoušku. Ukážeme Gustavovi moře.
-Maddox, pomoz mamince. -Poslyš, přesuneme se jinam.
-Blíž k vodě je to hezčí, ne? -Jo, ale… -Ne, to… Podívej. To je nádhera.
Mám tě!
Dobře nás sem poslali.
Lehni.
Jo. Hodnej!
Děti, heleďte ty krásné korály.
-Co budeš dělat? -Teď tě pocákám. -Asi si budu dál číst.
Tys mě pocákala.
Přestaň! Nedovolil jsem ti na mě cákat.
Guyi?
Jo.
Jakou knížku čtu?
Nevím.
Proč?
Jen tak.
Prisco, chtěl jsem ti něco říct.
To je fuk.
Řeknu ti to pak.
Ty bláho!
-To je Mid-Sized Sedan. -Cože? Mid kdo?
To je rapper! „More Dough for the Cookin'“?
-Mid-Sized Sedan? -Dáme nějakou aktivitu. -Tati, já musím! -Ty a mamka na jeden.
-Nech ho být. Ne. -To bude legrace. -Tati, nech toho! Musím ho pozdravit.
Má dovolenou… Jaký má příjmení? Sedan?
Tahle je velká. Páni…
Pomoz mi s tím.
Měli jsme to nastěhování oslavit.
Že máme nádherný dům?
-Baf! -Ty!
-Vrať se! -Ne!
-Nechytíš mě! -Karo, chytím tě hned teď.
-Tak pojď. -Nechytíš mě. -Chytím.
Tak pojď, Karo.
Pane jo. Mám tě.
Mě nikdy nechytíš.
Zlato, jsem doma.
Říkal jsem ti, že takhle žít nechci. Budu bydlet v kondominiu.
Jdu se projet, abych se uklidnil.
Mám fakt velkej hlad.
Já taky. Kručí mi v břiše.
Mně taky.
Ty jo!
Kdo to tu nechal?
Hele, mami!
Z hotelu. Jsou pěkně rezavý.
Polož to! Nakazíš se nebo pořežeš!
-Pojď od toho. -Další aktivita. -Co se děje? -Zahrajeme si na schovku.
Nevím. Našli v písku věci z hotelu.
Osmnáct, devatenáct, dvacet.
-Žádný ryby. -Už jdu!
Mami!
Mami! Mami!
Mami!
-Co je? -Trente!
Někdo tam je. Tamhle.
Pomozte mi. Vemte ji za nohy.
-Dělej si ten seznam. -Tak jo. Červená a oranžová.
Pojďte odtamtud, děti. Pan doktor té paní zkusí pomoct, ano?
-Zelená. -Zelená.
-Světle hnědá. Fialová. -Co se stalo? -To nic.
-Modrá. Modrá je dobrá. A pak? -Zelená. -Zelená, ano.
-Žlutá. -Žlutá. Miluju žlutou. -Zavoláme policii, ne?
Dojdu si pro mobil.
A kruci.
-Co se jí stalo, mami? -Nevím.
-Mám pořád hlad. -Já taky.
-Byla tu s vámi? -Čekal jsem na ni.
Šla si zaplavat sama.
Nevím, co se stalo.
Už nic neřeknu.
Vy jste ho uhodil? Nepotřebuju znát…
-Co? Ne. Ovšemže ne. -Tak proč krvácíte z nosu?
Říkal jsem, že vám nemám co říct.
Je mi divně na prsou.
No, to víš, měly jsme si půjčit jachtu, jak jsem navrhovala, Agnes.
Neměla ses kvůli tomu se mnou hádat.
Teď jsme se zapletly do nějakého ostrovního problému. Jako…
Mami, škrtí mě plavky. Musím si je sundat.
Tak si povol…
Jsme z Filadelfie.
Jsem tu na dovolené s manželkou a dětmi. To jsou oni. Jo, tamhle.
A vím, že většina lidí, co umřou na dovolené,
umře na úžeh, nadměrnou zátěž,
nadměrnou konzumaci jídla nebo alkoholu, nebo na všechno dohromady. Z 99,4 %.
-Jak to víte? -Jsem aktuár.
Vypočítávám lidem pojistné sazby podle jejich rizikového profilu.
Já nic neprovedl.
Ona po mně jela.
Někdo to vyřeší.
Jen musíme počkat, až dorazí.
Vůbec žádný signál.
Den na pláži nám asi skončil. Dohlídneme na něj a na mrtvou.
Panečku.
-Vás teď přivezli z resortu? -Jo.
Měli jsme jet dřív, ale odpočívali jsme.
Bezva. Musíme lidi z resortu dohnat, než odjedou. Všichni asi musíme opustit pláž.
Počkat. Proč? Už odjeli.
Co se stalo?
-Nevíme pořádně, co se stalo. -Myslím, že ten s tím má něco společného.
Kdybych v tom jel, proč bych tu postával, kámo?
-Krvácí z nosu. Asi jak se snažila bránit. -Ten vývoj se mi vůbec nelíbí.
-Ten nos mi krvácí už pár hodin. -Charlesi!
Tvé matce něco je. Shání se po tobě, zlato.
Teď v tom jedeme všichni.
Jsme za tu ženu zodpovědní.
Proti němu nemám nic, jen dělám, co je třeba.
Tady na pláži není signál.
Zůstaň tu. Půjdu zkusit zavolat na tu mýtinu, kde nás vysadili.
Tam signál zjevně je. Jak by si lidi volali pro odvoz?
Proboha.
Vypotácel ses pozpátku a držel ses za hlavu. Vypadals, jako bys měl bolesti.
Omdlel jste.
Cítil jsem v hlavě tlak.
Nic mi není, Charlesi. Asi to bude z toho šoku.
Pomoz Gustavovi, nebo mu bude zle.
Ovšem, bude to z toho šoku. Seženu odvoz zpátky do resortu,
ale nejdřív musím vyřídit tohle.
Jsi v pořádku?
Jo.
Vím, žes byl ve stresu.
Nenech se tím rozčílit.
Pomoz těm lidem, Charlesi.
Cos slyšela?
Pomoz těm lidem, Charlesi.
Promiňte.
Promiňte, viděla jsem vás mluvit s manželem.
Vím, že toho teď máte moc s tou paní, ale mému synovi něco je. Nějaká reakce.
Je to vážné? Nemám na to čas.
Jaký jste doktor?
Jsem kardiochirurg a hlavní lékař.
Vy mě neznáte.
Jsem muzejní kurátorka.
Říkám to, abyste mi věřil
a neměl mě za hysterku, když říkám, že mému dítěti něco je.
Mě přijde v pořádku. Hraje si s mou dcerou.
-Ty taky vypadáš jinak. -Jak?
Nevím. Prostě vypadáš jinak.
Podej mi ruku.
Tak jo.
Vrba, japonský javor.
-Jehličnany. -Kdyby ses bál, tak řekni.
Na co pořád koukáš?
-Tamhle. -Kde?
Až tam nahoře, z boku na kopci.
-Co vidíš? -Myslel jsem, že něco blýskavýho.
Jde sem máma.
Charlesi!
Přestala dýchat!
Nic jsem nedělala, Charlesi.
Jen jste odešli
a ona zčistajasna přestala dýchat. Byla v klidu.
Můžete laskavě ustoupit?
Odvedeme odsud děti.
Je to možný?
Nepřežila ten šok.
Viděla zavražděnou ženu a její srdce to nezvládlo.
Jak se jmenujete a co děláte za práci?
-Jsem Jarin. Jsem ošetřovatel. -Já jsem Patricia. Jsem psycholožka.
Pamatuje si jména všech lidí a co dělají.
Všechno bude v pořádku.
Jak se jmenuješ?
Jsem Trent. To je moje sestra, Maddox.
Kolik vám je?
Já si tipnu. Jsem v tom dobrý.
Tobě je jedenáct, viď, Trente?
Je mi šest.
Ne. Vážně, je ti deset, jedenáct?
Nelže. Je mu šest.
Konkrétně šest a čtvrt.
Jí je jedenáct.
Necítí se bezpečně. Děje se tu toho moc.
Hrajou si s námi. Necháme toho.
Jak se jmenuje tvůj nejlepší kamarád?
Maddox.
To je milé.
Neviděli jste moje děti?
-To si z nás všichni chtějí střílet? -Co je? -Tohle nejsou vaše děti?
Tady jsem, mami.
Mami?
Mami.
Proč se na mě tak díváš?
Prisco, asi bychom měli odejít.
-Vrátit se s dětmi do resortu. -Guyi…
-Maddox? -Jo, tati, to jsem já.
Co se děje?
Vidíš? Vidíš!
Do pr…
Sakra.
-Jak jsme se sem dostali? -Klid.
Silný nitrolební tlak. Jako když jste hluboko pod vodou.
-Nemůžu… -Můžete vstát? V klidu.
-Jo, ne, nic mi není. -Jsi v pořádku? -Okamžitě odcházíme a bereme s sebou děti.
Když se jde tudy, lidi bůhvíproč omdlí.
-Tři už omdleli. -To je k smíchu. Pojď. -Já to viděl. Viděl jsem Jarina omdlít.
Já jen vím, že musíme s dětmi do nemocnice.
Hned.
Pojďte o tom přestat mluvit.
Děti mají strach. Můžu tu s nimi zůstat.
Ale všichni ostatní by se měli snažit najít jinou cestu z pláže.
Rozdělte se na skupiny po dvou, kdyby někdo omdlel.
Chrystal, pojď se mnou.
-Hlavně se drž u mě. -Cítím se teď dost nesvá.
-Nevstávej moc rychle. -Děti, nechte nás si promluvit.
Ne. Mami, my se bojíme.
Prosím. Zůstaňte tu.
Ano?
-Jestli budu plakat, ať to nevidí. -Neuvidí.
-Třesou se ti ruce. -Jo, třesou.
Jo. Jsi v pořádku?
Jsme na pláži se dvěma nesouvisejícími mrtvolami. To je statisticky nemožné.
Všechny tři děti na něco reagují. Jenom děti.
Podívej na tu doktorovu dceru.
Ty děti reagují na něco, co snědly. Nebo něco chytily.
Jsme na odlehlém, zaostalém ostrově, ale máme tu doktora.
Tak ať se doktor na ty děti podívá.
Pořád nemám signál.
Doktore, než něco uděláme, mohl byste se nám podívat na děti?
Má nůž!
Mám díru ve tváři!
-Jste v pořádku? -Hned to položte, doktore.
Pozor, Jarine.
Nevím, proč jsem to udělal. Myslel jsem, že mi ublíží. Promiňte.
-Pardon. -Jakýpak „pardon“? -Ukažte tu řeznou ránu. -To je napadení!
Jen klid.
Jak se jmenujete?
Mid-Sized Sedan.
Asi budu v šoku. Jsem otupělý. Necítím bolest.
Prosím. Ukažte.
-To nemá logiku, Prisco. -Potřebuju hned do špitálu.
Co se všichni tak tváříte?
To se těžko vysvětluje.
To je šílený.
-Kam se poděla? -To je nějaký salonní trik.
Vím, že jsem chtěl zdrhnout, ale mám nahnáno.
Chci jen zpátky k sobě na hotel. Měl to bejt zenovej výlet.
Akorát jsme se začali bavit, protože byla nemocná a já taky.
Diagnostikovali jí roztroušenou sklerózu, tak jsme o tom rapovali.
Nic jsem tý holce neudělal.
Plavala jak Michael Phelps, znak a všecko možný. Plavala sakra dobře.
Co jste to říkal?
Nevím, možná byl ten styl motýlek. Já na letní olympiádu tak nekoukám.
-Přijeli jste sem, protože jste nemocní? -Přišlo mi to jako bezva náhoda.
Třeba jde o skupinovou psychózu. Studovala jsem to.
Všichni máme rozkolísané emoce.
Nevěříme, že z té pláže můžeme odejít.
Mami,
-je tu ještě něco k jídlu? Pořád mám hlad. -Zcela jistě vyrostla.
-Jak můžeš mít pořád hlad. Teď jsme… -Její biologický věk odhaduji mezi 12 a 13,
a to jí v úterý před 14 dny bylo šest.
Cože?
Jsme starší?
Není mi něco?
Nevím, co se s vámi třemi děje, beruško. Ale prozatím mám v tašce jiné plavky,
možná by ses do nich měla převléknout.
Mohl by to být virus. Mohli by to být komáři, kde…
Jak se v téhle části ostrova chovají. Něco s ní je, rozbouřilo jí to hormony.
-Ten pes pošel! -Proboha. -Proboha.
-Ještě teď žil. -Karo, drž se mě, broučku. -Co se děje?
Kdo si myslí, že dokáže uplavat
stonásobek délky bazénu proti proudu,
pak zahnout a plavat bůhvíjak dlouho podél pobřeží, dokud nenajdeme jiný břeh?
Odhaduju, že tak daleko to je, než se ta zátoka obeplave.
Zdá se to moc daleko. Broučku, není to bezpečné.
Jmenuju se Brendon.
Chodil jsem na soukromou školu, máma je advokátka a táta zubař.
-Chtěl jsem, aby to někdo věděl. -Dobře.
Mám něco s krví.
Vzácnou poruchu srážlivosti. Přijel jsem na ostrov podívat se na oceán
a připomenout si, že jsem spojený s něčím větším.
To je krásný, Brendone.
Necítím se stejně jako včera nebo dneska ráno a nemyslím si, že to naši pochopí.
Teď mám v myšlenkách víc barev.
Včera jsem měla pár barev, opravdu silných, a teď jich mám víc a jsou tlumenější.
Tak jo!
Pojďte všichni sem.
Pojďte, pojďte…!
Každý se musí vyslovit.
Určitě na tohle máme čas?
Když se navzájem nebudeme cítit bezpečně, hodně pokazíme.
Vím, že nemáme čas. Co začít vámi dvěma?
Proč tu jste?
-Měli jsme potíže… -Chrystal.
Něco jsme řešili. Jako doktor je ve stresu. Potřeboval na čas odjet.
-To každý. V tom se nevymykám. -Neboj, Charlesi, nic víc neřeknu.
Dobře! Ráda jsem vás vyslechla.
A co vy?
Prisco?
To nic.
Jen se musíme rozhodnout.
Děti na něco reagují. Je to virus. Nejspíš to je virus.
Musím jen popadnout dech. Před minutou mi začalo být divně.
-Jsi v pořádku, mami? -Mami? -Co je?
-Jsi v pořádku, mami? -Nemyslím, že to je ten…
-Má tumor. -Cože? -Ale je benigní. Prý je benigní.
Proboha.
Mami?
Je… kde?
-Mami? -To nic.
Můžu…? Jde nahmatat, je jak golfový míček.
Ne, měl mít tři centimetry.
Tak ukažte.
-Mami? -Prisco! -Omdlí. Omdlí! -Mami?
-Ať se nadýchá vzduchu. -Prober se, Pris! Nedělej to.
Tady je. Chvíli už tam bude, je jak softballový míček.
Ježíši.
-Narostl. -Cože? -Co je s maminkou? -Co se děje?
-Tati! -To nic… -Tati, co je s maminkou?
Trente, co kdybyste si šli hrát někam jinam? Ano?
Maminka je unavená.
-Působí to na první z dospělých. -Co kdybychom ho vyřízli? -Tati!
-To není možné. -Ale je. Ale je to na Guyovi.
Ne! Ne, ne…
Nechci to rozhodovat. Ne…
Nevím, co mám dělat.
-Máme alkohol? -Ano. Lahvičky z minibaru.
-Nepřebírám za to zodpovědnost, rozumíte? -Ano.
Dobrá. Nemáte někdo jehlu a nit? Musíme to sešít.
Jo…
-Tu máte. -Neměli bychom to probrat? -Nemyslí mi to.
Ten tumor ji zabije.
Věděli jste, že Jack Nicholson natočil film s Marlonem Brandem?
Ale ne.
-Co říká? -Jak se ten film jmenoval? -Charlesi, dýchej.
-Jste v pořádku? -Ano. Necháte mě laskavě dělat mou práci?
Je v pořádku?
Řízněte ji znovu, my ten řez rukama roztáhneme.
-Guyi, můžu pomoct, brácho. -Ne… Já se o ni postarám.
Znáte někdo název toho filmu?
Byl s Jackem Nicholsonem a s Marlonem Brandem. S oběma.
Zkuste to znovu, doktore. Šikmý řez ze strany břicha, 10 až 15 centimetrů.
To dokážete.
Vložte prsty do řezu.
Dobře.
Můžete to trochu roztáhnout?
-Zavírá se mi kolem prstů. -Tahejte od sebe.
To je ono.
Vytahuju tumor.
Je jako ananasový meloun.
Počkat!
Je k něčemu přirostlý. Svalová tkáň.
Kdybyste mohl ten řez trochu víc roztáhnout.
-Je mi to líto, Pris. -Jen říznu pod ten tumor.
Dobrý. Mám ho.
Mami!
Prisco?
Mami?
To nic.
Jen jsem omdlela.
Vyndali jsme ten tumor. Zabil by tě.
Váš manžel se rychle rozhodl.
Guyi, je mi líp.
Sakra!
Pojďte se na to podívat!
Rychle!
Sakra.
Pojďte všichni!
Shodneme se, že tohle jsem neudělal?
-Co se jí stalo? -Tělo se rozložilo.
-Jak rychle se to může stát? -To trvá dlouho. -Máma se v tom vyzná.
Nejsem forenzní patoložka, ale z vykopávek pro muzeum vím,
že to závisí na půdě a teplotě.
Odhaduji, že z odkrytého těla
zmizí tkáň za cirka sedm let.
-A tohle bylo za kolik, za tři hodiny? -Já vím.
A kosti, co jsme našli, za dalších 30 let.
Co to sakra je? Na týhle pláži je z vás 20 hodin po smrti jen prach.
-Co tím chceme říct? -Na téhle pláži se něco děje s časem.
S časem?
Máš vrásky.
Bojím se.
V neklidných situacích je nejlepší zaměřit se na konkrétní věci.
Třeba na dýchání.
Co se s námi děje?
-Jsme taky nemocní? -Ne, to bych neřekl.
Myslím, že jen rosteme.
Podle věku Trenta a Maddox a času stráveného tady na pláži
odpovídá půlhodina zhruba jednomu roku našeho života.
To musí platit pro nás všechny, jen to na každém nevidíme.
Teď poprvé by chtěli bejt černý.
Děti tolik jedí, protože nabírají hmotu.
Potřebují rychle nabrat obrovské množství hmoty.
My máme přibližně stejnou hmotnost. Jen nám stárnou buňky.
Nepřipadám si stejná.
Jako by se měnila i moje mysl.
Honí se v ní hodně myšlenek najednou.
Je to divný.
Moc se nebojím toho, co se s námi děje.
Co naše vlasy a nehty? Neměly by růst abnormálně rychle?
Možná to souvisí s tím, že buňky ve vlasech a nehtech jsou mrtvé
a nereagují stejně.
Na téhle pláži je 60 minut dva roky.
Za jeden den tu zestárneme téměř o 50 let.
Skoro celý život.
Možná to dělá ta skála okolo pláže.
Jestli to má vliv na naše buňky, urychluje to v nich procesy,
pak snažit se odejít je jako vyplavat moc rychle na hladinu,
poté co jste byli v hloubce oceánu. Naše těla se nemůžou znovu aklimatizovat.
Proto při pokusu o odchod ztratíme vědomí.
Třeba bychom mohli tím kaňonem projít pomalu.
Udělat krok, zastavit se.
Udělat to za osm až deset hodin.
Ať se naše těla aklimatizují.
Ale podle Prisčina přepočtu, kdo by při tom pokusu chtěl přijít o 20 let života?
-Promiňte, to je nesmysl. -Nezavrhujme pocity druhých.
Moment. Kde jsou děti?
Trente!
Karo!
Ozvěte se nám! Potřebujeme vás tady!
Tamhle jsou.
Těstovinový salát
-Dáš si? -Ne, nemám hlad.
Hej!
Mami, tati!
Karo.
Cos to udělala?
Jen jsme si hráli. To nic. Akorát jsem trochu přibrala.
Mami, tobě je líp.
Maddox?
-Maddox? -Neboj, Trente.
Nech naše, ať to vyřeší.
Propána, Guyi.
To nic. Viď, mami?
Jack Nicholson a Marlon Brando hráli spolu ve filmu.
Kdyby přišla na pohotovost, řekl bych, že bude v pátém měsíci.
-Cože? -Cože?
Zůstaň v klidu, Trente.
Bude těhotná jen 20 minut od početí.
Proč na mě koukáte, jako bych vám chtěl ukrást peněženku? Mám vám dát pěstí?
Uklidněte se. Netuším, o čem mluvíte.
Dobrá.
Zaměřme se na stávající problém. Vyznáte se ve filmech?
Když je ti takhle, říká maminka, aby sis sedl.
Musíme jí sehnat pomoc. Tady to nejde.
-Vyrostlo to. -Karo? Jsi Kara, viď? -Jo. -Lehni si na deku.
To bude dobrý. Je tu hodně lidí, co ti pomůžou. Jsme teď všichni jako rodina.
Proboha.
Tady nám rychle stárnou buňky. Je to asi z těch skal kolem.
Lehni si na zem.
-Všechno se nám děje rychle. -Já vím. -Tím, co jste dělali, se dělají děti.
Já vím, ale myslel jsem, že se to musí dělat asi desetkrát.
-Zhluboka dýchej. -Pochopil jsem to špatně? -No tak, beruško.
Může se to stát i jednou.
-Neměli jsme možnost promluvit si o tom. -Budu mít s Trentem miminko?
-Pochopil jsem to špatně? -Už jen pár minut.
-Je to miminko? Mami. -Dokázalas to. Dobře. -Charlesi! -Karo?
-Musím si promyslet, co dělat. -Ne! Musím jí pomoct.
-Mami! Já se bojím! -To nic. -Karo, počkej. Vydrž. -Jsem tady…
-Vydrž. -Vem mě za ruku. -Můžeš ji držet za ruku?
Já si ji vezmu. A nikdy na sebe nebudeme křičet a nebudeme se rozvádět!
Trente, poslouchej mě. Bude ji to bolet. Silně bolet.
Tak, jak to ještě nezažila. Ale pak to přejde. Ano? Přejde to.
-To je ono! -Mami!
Chrystal!
Omdlela jste.
Tamtudy nemůžete.
Pojďte…
Teď už jste v pořádku. Pojďte.
-Vstaňte. Pojďte. -Ne.
Podívejte.
Jste v pořádku. Pojďte…!
-Pláč dětem pomáhá dýchat. -Tady je. -Vyhledali jsme si to, vzpomínáš, mami?
Vidíš?
Dali jsme ho na osušku, že ho otřeme. Rozhlédl se a zavřel oči.
Byl na osušce asi minutu.
Umřel nedostatkem péče.
Tady to utíká moc rychle, než aby dítě přežilo.
Ne. Ne, lžeš.
-Lžeš! Všichni lžete! Lžete! -Buď zticha, Trente! -Lžete!
-Hele, Trente… -Lžete!
Asi bychom měli hovořit o tom, co se teď stalo.
Charlesi, dostaň nás odsud!
Hned nás odsud dostaň! Měls nás chránit!
Nechránils nás!
Karu to bolí!
Já to rozhodnu.
Jen vteřinku vydrž.
Vídal jsem vás tam u nás. Kdo jste?
Jsem Jarin!
Nevím, kde bydlíte.
Nevytahujte se na mě.
Namaluj se.
S tím miminkem mě to mrzí.
Když jsem byla v tvém věku, zamilovala jsem se.
Jmenoval se Giuseppe.
Nebyl moc hezký a já ho nechala.
Vypadali jsme spolu směšně.
Neměl co nabídnout.
Tady na něj bůhvíproč vzpomínám.
Nech mě tu samotnou.
Ne, Charlesi!
Přestaňte!
Je po něm.
Proboha.
Já si to vezmu.
-Tak… -To je dobrý.
Všechno bude dobrý.
Najdu jinou pláž a zkusím sehnat pomoc.
Potřebuje své léky. Máme štěstí, že zatím neměla záchvat.
To bude tou pláží. To, co se děje s mým tělem.
Guyi, já dělal plavání. Dokážu to.
Dokážu to.
Hlídejte ho.
Mohl bych vylézt po té skále.
Třeba se ten účinek, to omdlení, při lezení vzhůru nedostaví.
To nedokážeš.
-Udělám to já. -On je silný. Dokáže to.
-Ne… Já to svému synovi nedovolím. -Prisca má pravdu. Je to moc nebezpečné.
Je to poslední možnost.
Mami…
Cítím se zmožený.
Zvládám to, ale to nikdo nemusí vědět.
Pokusí se mi bránit v práci.
Co mám dělat?
Mami, řekni mi, co mám dělat.
Prisco, něco mě znepokojuje.
Charlesova rodina věděla, že má duševní poruchu.
V každé skupině je někdo nemocný. Jak ses o tomhle místě dozvěděla?
Nevím. Natrefila jsem na to. Nějaká loterie. Bylo to u účtenky z lékárny.
Dívala jsem se na to online, začaly mi chodit maily.
Oni znají náš zdravotní stav. Vybrali si nás.
Mají naše pasy. Mohli bychom prostě zmizet.
Poslali nám zvláštní auto na letiště. Letadlo.
Můžou to udělat, jako že jsme nevytáhli paty z domu.
Tys chtěla tátu opustit,
viď?
Ano.
Nechtěla jsem, abyste vy dva trpěli.
Byl v tom někdo jiný?
Věděl to táta?
Maddox,
prosím tě.
Dozvěděla jsem se o tom tumoru a dostala jsem strach.
Dívala jsem se na ostatky bezejmenných lidí ve vitrínách
a říkala si, že budu jednou z nich.
Dává to smysl?
Připadám si jinak než včera.
To, co jsem udělala, mi přijde jako přelud, přísahám.
Ty mě teď nenávidíš.
Potřebuju jen trochu času, mami.
Ten nemáme, broučku.
Podívej se na sebe.
Jsi dospělá.
Buď silná za všechny.
Spoj se s něčím větším.
Tak, počkej. Polož ho…
Musel během plavání omdlít.
Brendon té ženě nic neudělal.
Nemůžeme odplavat, Prisco.
Z tý pláže se nedostaneme.
Neměli jsme školní ples ani maturitu.
Je tolik vzpomínek, který nám chybí.
To není fér.
Musíme ho uložit.
Karo!
-Co když se ti zatočí hlava? Můžeš omdlít. -Trente, teď je to na nás.
Táta by mohl ublížit dalším lidem. Musím ho z týhle pláže dostat.
Karo! Nelez tam!
Slez! Najdeme jinou cestu.
-Nedělej to! Trente! -Poslechni mámu! -Musím jít s ní!
Karo, počkej, nelez tam! Dojdu pro tvou matku.
-Karo! -Takhle ne.
Panikaří a je zoufalá. Mluvte spolu.
Karo, měli bysme prostě být spolu.
Co když se pořád budeme chtít dostat pryč a stejně se nám to nepodaří?
-Když se nepokusíme, zbude nám jen chvíle. -Karo, prosím tě! Zůstaň se mnou, prosím!
Jestli se dostane na tu římsu, může mít šanci.
Vylez na tu římsu a odpočiň si!
Sakra.
Musí existovat cesta ven.
Je to matematická jistota, že musí.
-Proč se zastavuje? -Ne!
Ne, Karo! Karo, prober se…!
Prober se!
Karo.
Tati.
Budeme se držet pohromadě.
Nikdo z rodiny nepůjde nikam sám.
Asi jsem na to přišla. Odplavu tady na těch.
Mám sestru.
Taky je psycholožka. Musím za ní.
Nemluvíme spolu. Kdysi jsme se pohádaly. Byla starší, ale teď jsem starší já.
Ta hádka mi teď přijde k smíchu.
Patricio.
Ne!
Co je jí?
-Byla v pořádku. Co se děje? -Přestává to a zase začíná.
Tati, udělej něco.
Ale ne.
Karo?
Karo, kde jsi?
Tohle nám někdo udělal, Karo.
Už tě nemůžu chránit.
Karo!
Ne, to nevíš. Jarin to vzal jinudy.
Jo… Ale já jsem lepší plavec než on. On byl starší. Já nejspíš doplavu…
Trente, nech toho! Ne…
-Nejsi lepší plavec. -Nech mě! -Přestaň. Poslouchej. -Nenechals mě.
Poslouchej.
-Dostal bych se za ty skály. -Nepustíme tě. Přestaň. Nevyjde to.
-Já to nechci vzdát. -Nevzdáváme to. -A když mě to necháš zkusit…
Moje záda.
Potřebuju své kalcium.
Chrystal?
Chrystal, zůstaňte s námi.
Nedívejte se na mě.
Prisco, musím ti něco říct.
Onehdy jsem viděl tvé esemesky.
Píše to romanticky.
Mrzí mě to.
Nevím, kdo by mi nevadil, ale tenhle?
Je pro smích, přetvařuje se.
Zasloužíš si někoho mnohem lepšího.
Měl jsem něco říct, když jsem to viděl. Přede vším se stáhnu. Jsem srab.
Za to nikdo nemohl, jen já.
Svůj vztek bys měl obrátit proti mně, jen proti mně.
Nechci být nikde jinde než s tebou.
Věříš mi?
Chci být tady
a teď.
Jsou to zápisníky.
Mohli bysme z prázdných stránek udělat oheň, aby bylo našim teplo.
Ten člověk chtěl psát science fiction. Je plný námětů.
„Ptáci, z jejichž řevu člověk omdlí,
přiletí jednoho dne blízko k letadlu Emirates.“
Došlo mu, že se z týhle pláže nedostane.
Chtěl přijít na to, co se děje.
„Magnetismus tohoto místa na Zemi se skalami na této pláži
ponořenými miliony let do oceánu a s ložisky zvláštních minerálů
způsobují, že naše buňky rychlým tempem stárnou.
Existují jiná podobná místa?
Kdo tohle místo našel?“
Můžeme udělat kovový válec, kam se vejdeme, a ten vliv na buňky by se tím zastavil.
Jako u zubaře, když nám před rentgenováním dají kovovou vestu.
Můžeme s ním na sobě odejít,
nejdřív se nám bude točit hlava, ale pomalu si na to zvykneme a odejdeme, ne?
Kde ten válec vyrobíme?
Udělal seznam jmen a adres lidí, co s ním byli na pláži.
Maddox, to je kamera.
Oni si nás natáčejí.
Proč to dělají?
Ale ne.
Kdo je to?
Prisco, kdo je to?
Povíte jim, co jsem udělal.
Ne.
Ten tetovaný
mě chtěl doma vykrást.
Guyi!
Ne!
Nedovolím, abyste jim to řekl. Jsem dobrý doktor.
Chtěl nás sledovat, chtěl nás doma vykrást. Proč mi nevěříte?
Zabránil jsem mu v tom.
Řekni mi, kde je ten nůž, Prisco!
Přestaňte.
Pořád se mi ty myšlenky vrací. Pořád se mi vrací.
Nikomu to neříkejte.
Prisco, schovej děti! Ochráním tě!
Ano.
Maddox! Trente!
Hned musíte někam jít a schovat se.
Někam, kde vás nikdo nenajde. Jděte hned!
-Cože, mami? -A nevyptávejte se! Už jděte! Schovejte se!
Jděte!
Někdo tu s náma je.
Bolí mě tělo, jak se pohnu.
Stýská se mi po Giuseppovi.
Nedívejte se na mě!
Zhasněte to!
Nechci být vidět!
Kara je mrtvá, že?
Zabil ji ten, kdo tohle udělal, viďte?
Kara umřela.
Byla to nehoda.
Nedívejte se.
Už se jí to zahojilo nakřivo.
Zhasněte to!
Zhasněte to.
Jsem u nás v nemocnici hlavní lékař.
Nedovolím vám,
abyste mě o to připravil!
To je rez.
Když se vám dostane do krve, působí jako jed.
Je mi líto, že jste byl na téhle pláži.
Ale tohle je moje rodina.
Tati, mami, musíte se hydratovat.
Mami.
Je ti dost teplo?
Amor, ten lučištník,
násilím sem k nám vnik.
Na schodech oltářních
teď se mnou krvácíš.
Jednou to odplaví čas,
nic tu nezbude po nás.
Jiný život si nežádám,
jsi důvod, že tu zůstávám.
A zůstanu.
My se kvůli něčemu hádali?
Hádali.
Nevím, proč to bylo, ale už se nezlobím.
Nevzpomínám si.
Proč jsme z téhle pláže chtěli odejít?
Je tak krásná.
To je jedno.
Je to zvláštní.
Zapomněl jsem…
to slovo.
Popisuje mé city k tobě.
Já vím.
-Tati? -Tati?
Tati.
Mami?
Zbývá nám asi třináct hodin, co?
Jen cos mě teď hladil, zestárli jsme o tři dny.
Máme se dál snažit odsud dostat?
Asi jo.
Nepostavíme si nejdřív hrad z písku?
Jestlipak se každý dál cítí jako dítě,
když je v našem věku,
nebo je to tím, že jsme byli děti včera?
Idlib mi poslal vzkaz, který jsem nerozluštil.
Mysleli jsme, jak jsme chytrý.
Rozlušti ho.
Každý symbol je písmeno.
Připadali jsme si jako špioni.
Co to bylo za vzkaz?
Co tam stojí?
Strýček nemá rád ty korály
Korály nás možná ochrání před působením té skály.
Třeba jsou něco jako náš kovový válec.
-Třeba si jen vymýšlíme, co chceme slyšet. -Možná slyšel, že vozí lidi na tuhle pláž.
Idlib zaslechl něco, co neměl. Netuší, co to znamená, ale ví, že je to špatný.
Snaží se nám pomoct.
Počkej. Musím pro něco dojít.
Oba se utopili.
Chvíli jsem si myslel, že se přes ty korály dostanou. Nevím, jak je to napadlo.
Theo, určitě to nepřežili? Nemůžeme si dovolit další incident.
Klid, Sidney. Díval jsem se půldruhé minuty.
A ten, co proplaval skrz loni, se nakonec stejně utopil. Je to dobrý.
Poslední účastníci pokusu 73 zemřeli. Pozorování ukončeno.
Odnáším disky, vracím se na základnu.
Ischemická choroba srdeční Diabetes mellitus, Tuberkulóza
Na památku ztracené expedice
Všechny pokoje z pokusu byly vyklizeny. Domácí počítačová zařízení vymazána.
Tři počítače ještě čekají na vyčištění.
Haló.
Chvilku ticha za účastníky pokusu 73.
Děkuji.
Vynasnažím se to nedramatizovat.
Díky této pláži
jsme dokázali zachránit statisíce životů novými léky.
Než skončíme, budou to miliony.
Jak víte,
neustále postupujeme stylem pokus/omyl.
Ale dnes ne.
Pověz jim to, Sidney.
Jedna z téhle skupiny byla žena s epileptickými záchvaty.
Jmenovala se Patricia Carmichaelová. Celý život trpěla vysilujícími záchvaty.
Nic jí nedokázalo pomoct.
Lék, který jsme jí po příjezdu podali, byl tou správnou směsí.
Neměla záchvat 8 hodin a 17 minut.
Šestnáct a půl roku.
Vyléčili jsme ji z epilepsie.
Nyní pokusy urychlíme,
vyrobíme ten lék a předáme ho světu.
Každému, kdo ho potřebuje.
Příroda tu pláž nestvořila bezdůvodně.
Warren a Warren ji na své expedici měli najít.
Měli jsme léky testovat za jeden den místo po celý život.
Všechny nás čeká spousta práce.
Udělejme to, co po nás příroda chce.
Manželé Brodyovi dorazí v 11 hodin se šesti necílovými hosty.
Joseph Brody má počáteční stadium Parkinsona.
-Florence Brodyová ho bude doprovázet. -Budu to opakovat pořád dokola, Nilsi.
Měli bychom oddělit čistě medicínské subjekty od těch duševně chorých.
Ten násilný schizofrenik nás připravil o údaje toho se srážlivostí krve.
Sidney, pochybuji, že teď budeme upravovat protokol,
ale sepiš to do formuláře a předej zase Warren a Warren.
Surfování pro pokročilé Podvečerní paddleboard
Jak se máš?
Ty děti odjely domů. Na nich nezáleží. Povím ti, se kterými si můžeš hrát.
Musíš mi věřit a nevyptávat se.
Platí?
-Platí. -Dobře.
Tyhle děti jsou v pořádku. S těmi si můžeš hrát.
-Tak jo. -Dobře.
Vy jste policista.
Jo.
Dobrý den, pane a paní Brodyovi. Vítejte v naší verzi ráje.
Děkuji.
-To je krása. -Děkuji.
To je Madrid.
Podle vašeho výběru jídel a nápojů jsme vám připravili uvítací koktejly.
Pardon.
To nic, pane a paní Brodyovi. Připravíme vám nové. Bude to chvilička.
Nebral bych si nic, co vám dají. Všechny nás nechali umřít.
Jmenuji se Trent Capa.
Já jsem Maddox Capová.
Všichni tři jsou pohřešovaní?
Pošlu vám ta zbylá jména.
„Tohle jsou jména ostatních lidí, co se mnou byli na pláži”
Naši rodiče jsou Guy a Prisca Capovi.
Bydlíme v Pine Street 707, Filadelfie, USA.
Byl s námi i Jarin Carmichael, ošetřovatel…
Musíme zavolat ochranku. Co se děje? Posloucháš mě?
Pánové! Hej…
Pánové, máme problém. Potřebujeme pomoc. Dva z našich hostů vás potřebují.
Vyřešte to prosím… hned!
Všechny zdejší pozatýkali.
Ústředí Warren a Warren obdrží tento týden předvolání.
Dopravte je na letiště. Po přistání vás bude čekat vaše teta.
Jak to zvládá?
Jak by bylo vám, kdyby vám zavolal 50letý muž a řekl, že je váš šestiletý synovec?
My to zvládneme.
ČAS
České titulky Petr Zenkl
Dramaturgie titulků Anna Kareninová
Titulky vyrobil FILMPRINT DIGITAL