A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
A házvezetőnő nem először látta a sáros lábnyomokat.
Úgy tűnt, évente párszor felmosással kellett kezdenie a napot.
Mindig ugyanaz az útvonal. Az ajtótól a tiltott szárnyig, és vissza.
Beragadt az ajtó.
Beragadt, és nem tudtuk kinyitni.
Komolyan.
És a kosz az előtérben?
Csak egy kis sár.
Megbocsátok nektek.
De attól tartok…
nem hiszek nektek.
Ez a gond.
Miles!
Miles, épp most mostam fel!
Megkaphatnám?
- Mit csi… - Nem én.
Te.
Elfogadhatatlanul viselkedtél. Te fejezed be a felmosást.
- Ez nem fair! - Hé!
Csak egy kis sár.
Befejezed a felmosást, amíg Florával visszaszerezzük a babáját.
Feltéve…
hogy Mrs. Grose-nak is megfelel.
Persze, részemről rendben.
Igazából már beszélgettünk erről,
nem igaz, Miles?
Úgy tűnik, pár hetente éjféli túrára indulnak,
és ez a balek mossa fel a sarat utánuk.
Jó reggelt!
Ha megbocsátasz, Owen!
- Szia, Owen! - Flora!
Gyerünk!
Nem szeretem a pincét.
Egyszerűen borzasztó odalent.
Itt maradhatnék meginni egy pohár narancslevet Owennel?
Sajnálom, nem szemtelenkedésből.
Csak nagyon utálom a pincét.
Egyszerűen borzasztó.
Nem baj?
Egy perc az egész.
Valakinek a bátyja ledobta a babáját a szennyesledobón.
Hát persze!
Köszönöm.
Az ember bátyja egyszerűen borzasztó tud lenni, nem igaz?
Ő nem az.
Tényleg nem.
Jó szívű vagy, kisasszony.
Nézd, kit találtam!
Hogy hívják?
Nem emlékszik.
Kiakasztod a szobádban?
Hogy megvédjen?
Nem, levettem.
Miért?
Mert nem működik.
Miles!
Menj, öltözz fel!
Miles?
Miles, jól vagy?
HAT HÓNAPPAL EZELŐTT
Rendben, fiúk!
Üljenek le!
Keressék meg a helyüket!
Helló!
Üdv!
Jó reggelt, uraim!
- Jó reggelt, Stack atya! - Jó reggelt, Stack atya!
Remélem, csodálatosan telt a karácsonyuk.
- Igen. - Igen.
Kitűnő.
Úgy hallom, a többségnek igen. Hát akkor…
Tavaszi félév.
Gratulálok! Átvészelték a telet, néhány balesetet leszámítva.
Sajnos Brian Duncan egy ideig távol lesz.
- Igen? - Beteg?
Nem, Mr. Hooper. Semmi komoly.
Csak elesett.
Már szépen gyógyul, és hamarosan újra itt lesz velünk.
Szóval…
Kezdhetjük?
A Bibliákat.
„Ott a hegyoldalban volt egy nagy legelésző disznónyáj,
ezért a tisztátalan lelkek azt kérték:
'Küldj minket a disznókba!
Beléjük mennénk.'
Így hát engedélyezte azt nekik,
a tisztátalan lelkek pedig kijöttek, és a disznókba költöztek,
mire a nyáj a meredekről a tengerbe rohant,
ott pedig belefulladt a vízbe.”
Szóval…
hallottuk.
Három evangélium,
három kissé eltérő beszámoló ugyanarról az eseményről.
Három hely, ahol megtörténhetett.
De a legfontosabb elemek egyeznek.
Jézus kiűzte a démonokat, akiket Lukács és Márk Légiónak nevez,
Máténál nincs nevük,
Lukács és Márk szerint egyetlen férfiból,
Máté szerint kettőből…
és ebben mind egyetértenek,
egy disznócsordába.
- Akik beugrottak a tóba. - Akik beugrottak a tóba, pontosan.
De Máté miért volt ennyire renitens?
Mi az a renitens?
Azt jelenti, hogy tuskó volt.
Ne beszéljen így, Obermann! Utolsó figyelmeztetés.
Miller, kitűnő kérdés.
Miért különböznek az evangéliumi beszámolók? Nos…
Mert az ember esendő.
Még az evangéliumok szerzői is.
Még én is, amire bizonyára emlékeztetnem kell majd a szüleiket,
ha a fülükbe jut ez a beszélgetés.
Engedélyre volt szükségük? A démonoknak?
- Ahhoz, hogy… - A disznókba költözzenek.
Igen.
Az övére is?
A férfi engedélyére is?
Remek kérdés, Wingrave.
Ez a történet tanulsága, szóval köszönöm, hogy feltette.
Mindannyian szabadon dönthetünk.
Ez az egyik legfontosabb ajándék, amelyet Istentől kaptunk.
Egy ajándék, amit még a démonok sem bitorolhatnak el.
A gonosz létezik,
és megkísért minket.
De nem kényszeríthet semmire.
Szóval igen.
Kellett az engedélye.
Ahogy a miénk is.
Rendben, uraim!
Wingrave!
Egy szóra.
Ezt ma reggel kaptam az igazgatótól.
A diákok nem sűrűn kapnak levelet már az első napon.
A borítékon lévő írást elnézve,
- úgy sejtem… - A húgomtól jött.
Nagyon figyelmes, hogy előreküldte ezt.
Így kicsit jobban otthon érezheti itt magát.
Egyébként ma kiváló kérdéseket tett fel.
Köszönöm, uram.
Nagyon szívesen.
És Wingrave…
szeretném, ha tudná, hogy ebben a teremben bátran kérdezhet.
Nem csak a tananyagról, hanem amiről csak akar.
Itt vagyok, akárcsak a tantestület többi tagja,
szóval ha beszélgetni szeretne,
meghallgatjuk.
Arra célzok, hogy nincs egyedül.
Köszönöm, uram.
Nem tartom fel tovább.
János 16:22.
Rövid, esküszöm, és nekem már többször segített.
János 16:22.
„Így most titeket is szomorúság fog el,
de ismét meglátlak majd,
és örülni fog a szívetek,
és örömötöket senki sem veheti el.”
Wingrave!
Mindjárt kezdődik.
Lemászunk?
Wingrave!
A baj úgy kezdődött, ahogy általában szokott.
Egy balesettel.
Legalábbis annak nevezték.
Wingrave!
Miles!
Wingrave!
Alhatsz lent.
Kösz.
- Örülök, hogy jól vagy. - Igen.
Miért csináltad?
Micsodát?
Miért ugrottál le?
Csak a megfelelő kulcsot keresem.
Tessék?
Nem ugrottam le.
Leestem.
- Láttam, hogy ugrottál. - Leestem.
Oké, hát…
ha szükséged lenne bármire, rám számíthatsz, pajtás, oké?
Jó éjt, Miles!
Stack atya!
Mi az, Mr. Banks?
- Bunyó! - Bunyó!
Hagyjátok abba!
Wingrave!
Hooper!
Tessék!
- Jól van? Kap levegőt? - Igen.
Oké, segítek felülni.
Hála Istennek!
Lazítsa meg a nyakkendőjét!
Jól van.
Oké, mindenki vissza az órára!
Gyerünk, mindenki!
Maga kezdte?
Megbántotta magát valamivel?
Mondott valamit?
Amivel feldühítette?
Nézze, Miles…
Segíteni akarok, de ehhez előbb meg kell értenem a helyzetet.
És nem csak nekem, Hooper szüleinek is.
Elérhetik, hogy felfüggesszék. Az igazgató szeretné lecsillapítani őket.
De…
elébe mentem a dolognak.
Az igazgatóval már beszéltünk,
és egyértelművé tettem, hogy az ön jólléte az én felelősségem,
és kiemelten fontos számomra a továbbiakban.
De Wingrave…
ez nem így működik.
Tudom, hogy min megy keresztül.
Vagy tudja, mit? Talán nem tudom.
Talán nem, szóval…
Mondja el!
Legyen a tanítóm!
Néha mind követünk el szörnyűségeket.
Nem meglepő. Kezdettől fogva bennünk van.
De a lelkiismeret-furdalás,
a bűntudat,
a szörnyű bűntudat,
ami belülről égeti a mellkasát…
Ez különböztet meg minket Isten szemében.
Egyikünk sem ártatlan.
Kivéve a még meg nem fogant lelket és az állatokat.
Mint Gerle.
Egyedül ők ártatlanok.
Akkor nem volt fair, ugye?
Micsoda?
Amit Jézus a disznókkal tett.
A démonos történetben.
Talán nem.
Isten útjai kifürkészhetetlenek.
Közhely, tudom, de…
igaz.
A halált gyászolnunk kell,
nem félni tőle.
Szembesült a halállal…
a korához képest túlzottan is.
Túl sokszor.
Már egy jobb helyen vannak.
Nem tudok mindent, de…
de ezt tudom.
Jobb helyen vannak.
Nem jönnek vissza.
Sajnos nem.
Ez sem fair.
Nem, nem az.
A rosszak miért jöhetnek vissza,
ha ők nem?
Wingrave úrfi…
szeretne valamit mondani?
Bármit?
Legszívesebben kicsapnám magát, fiatalember. Komolyan.
De Stack atya…
Atya, inkább mondja el ön!
Wingrave…
Miles!
Amit tett, azt nem bagatellizálhatjuk el…
nem tudhatjuk le annyival, hogy többé nem említjük, vagy hazaküldjük.
Követi magát.
Érti? Magával marad.
Ha megbánást érez vagy tanúsít,
nem teszi ezt semmissé, nem fogok hazudni.
De ez az első lépés valamiféle feloldozás felé.
A kegyelem felé.
Tudom, sok mindenen ment keresztül.
Ne sajnáljon!
A szülei…
és az au pair.
- Mi fel sem foghatjuk ezt. - Ne!
Súlyos dolgok, melyek szörnyű dolgokra sarkallhatnak bárkit, akarata ellenére.
Ráveheti, hogy olyan dolgokat
- kövessen el… - Nem kényszeríthet senki.
A lelkészünk arra céloz,
hogy mindenekelőtt egy bocsánatkéréssel kell kezdenünk.
Igaza van a különleges körülményeit illetően,
de legalább nekem ragaszkodnom kell a bocsánatkéréshez.
Az Isten szerelmére! Ez a legkevesebb.
Beszéljen!
Az az állat maga miatt halt meg, Wingrave.
De nem ment el.
Mit mondott?
Sajnálom.
Tudom, hogy sajnálja.
És azt is tudom…
- hogy együtt… - Sajnálom, hogy nem voltam durvább.
Nem vágtam le a fejét, nem terítettem szét a beleit, nem égettem el.
Sajnálom, hogy nem voltam durvább.
Rendben van.
Kérem, hívja fel Wingrave úrfi nagybátyját!
IGAZGATÓI IRODA
Sajnálom, atyám.
Én…
Meg kellett találnom a kulcsát.
Ennyi az egész.
Szóval nehéz volt megmondani, pontosan miért is csapták ki Milest.
Kiderült, hogy hozzájárult egy sérülés,
egy baleset, egy bűntett,
egy verekedés,
és végül,
egy sértés is.
Senki sem értette, Miles miért tette ezeket.
Egyedül Flora első nap érkezett levele, amit a hálóteremben felejtett,
szolgálhatott magyarázatul arra,
hogy miért próbálta minden erejével elérni, hogy hazaküldjék.
„Gyere haza!”
Befejeztem.
Oké, egy pillanat, és jövök!
- Visszamennek a házukba? - Később.
Oké.
Makulátlan!
- Ott tanultad… - A bentlakásos suliban.
Igen. Profi munkát végeztél.
Megtanítod a húgodnak is? Nagyszerűnek fogja találni.
- De… - Nagyszerűnek.
Mit csináltok?
Hannah-nak szabadnapja van.
- Dani munkára fogta a gyerekeket. - Persze.
Komolyan?
Szép!
Hogy megy?
Tökéletesen.
Meg tudnám szokni.
Nem is tudom, én lustának érzem magam. Mint valami mihaszna naplopó.
Ismerd be!
- Imádod, hogy kicsit nyugtod van. - Végül is igen.
Csak rossz látni, ha megbüntetik őket.
Nem csak ők szoktak sárnyomokat hagyni az előtérben.
Ha meglátom, hogy a ház felé tartasz, ösztönösen a felmosó felé nyúlok.
Először is… Elmondanám, hogy mindig megtörlöm a lábam.
Másodszor… mi lesz a gardróbba zárással?
Ezért nem hibáztathatod őket.
A történtek után persze, hogy furcsák.
Nem mentheted fel őket örökre.
Te takarítasz utánuk, Owen eteti őket, Rebecca…
elkényeztette őket.
De az új lány… kemény munkára fogja őket.
- Ugyan már! - Mi van?
Ez a szarság működik. Nálam legalábbis bevált.
Ékes bizonyíték vagyok a megjavulásra.
Hála istennek! Csodálatos vagy.
- Igen. - Hannah?
- Gin-tonik? - Nem.
Köszönöm, nem kérek.
A gin egy szomorú ital.
Szóval, Owen…
milyen az új au pair?
- Pletykás! - Mi van?
Csak keresztényi törődés.
Jól van. Hogy értékelnéd egy nullától az amerikaiig terjedő skálán?
- Amerikai. - Amerikai.
Erről van szó.
Talán kicsit túl csinos.
Szerinted is csinos, Owen?
Jamie!
Nézz rá!
Elakadt a szava.
Nem tud válaszolni.
A románcok nem szoktak jól elsülni Blyban.
- Csak bolondozunk. - Tudom.
De így szokott kezdődni.
Ne aggódj! Tiéd a szívem, Hannah.
Jó pihenést, hölgyeim!
Majdnem elfelejtettem.
Van egy repedés a konyha plafonján. Beugranál később megnézni?
Pontosan hol?
A tűzhely mellett, magasan, a plafon felé. Szembetűnő.
Sort kerítek rá.
Szép munka! Csak így tovább!
Flora, elpakoltál!
Nagyon kedves tőled!
Szívesen.
Minden holmidat betettem a szekrénybe és a komódba.
Mérges vagy rám?
Ezt találtam.
Nem én törtem el, esküszöm!
- Már ilyen volt. - Semmi baj.
Semmi baj.
Egy perc, és jövök.
Jól vagy?
Gyerekek.
Kiszipolyoznak.
Igen.
Pontosabban az emberek.
Mindegyikük.
Ezért szeretem a növényeket. Könnyű kijönni velük.
És ha valamelyik nem tetszik, vagy furcsán néz rám,
egyszerűen csak…
tudod…
Szóval ha gyereknevelési tanács kell…
szerintem kezdd ezzel!
Erről van szó!
Nem olyan rossz, ugye?
Nem.
Naponta háromszor, néha négyszer is sírok itt.
Ötször, ha őszinte akarok lenni.
Mit hittél, hogy öntözöm meg ezt a sok növényt?
Mély, vigasztalhatatlan könnyek kiapadhatatlan kútjával.
Így csinálom.
Ezért kaptam meg ezt az állást.
Remekül csinálod.
Köszönöm.
Bármikor.
Rendben.
Vár a munka.
Fel a fejjel, Poppins!
Hová mész?
Vissza a kertbe. Ki kell szednem még pár gyomot.
Jól viselkedsz, hogy szabadulj?
Kellemes délutánt, Jamie, drágám!
Drágám?
Ne sokat, különben jönnek, és elvisznek.
Kicsoda?
Az ételrendőrség.
Tettlevességért.
Istenem!
Imádnivaló ember vagy, Owen. Muszáj megszólalnod?
Miss Clayton?
Beszélhetnénk?
Persze.
Négyszemközt.
Megoldjuk, ugye?
Igen.
Wingrave rezidencia.
Halló?
Szóval?
Bocsánatot szeretnék kérni.
Mindenért.
Hogy bezártunk a gardróbba, és összekoszoltuk az előteret.
Mindenért. De főleg azért, hogy gyerekesen viselkedtem.
Flora mellett néha megfeledkezem magamról.
Ez…
Florának szörnyen hiányzik Miss Jessel.
Kis játékokat találtunk ki, hogy addig se szomorkodjon.
Nagyon kimerítő dolog.
Gyerekekkel foglalkozni.
A kis szarházi!
Kibaszott kis szarházi.
Csak egy gyerek.
Megölöm!
- Esküszöm… - Ne! Ez csak pár szál virág.
Persze. Akkor semmi baj.
Egy kisfiú levágott pár virágot.
- Miért olyan nagy ügy? - Nem álltak rá készen.
Nézd, én csak…
Megvan a rendszerem, és utálom, ha felforgatják a kertem.
Nem, igazad van.
Igazad van.
Beszélek vele.
Persze.
Visszaugorhatnánk oda,
amikor te voltál kibukva, és én kellett lenyugtassalak?
Tíz perc, oké?
Mossatok fogat, kezet, és vegyétek fel a pizsamátokat!
Jól telt a nap?
Csodálatosan.
És most…
készültem egy kis meglepetéssel a gyerekeknek, ha szeretnél csatlakozni.
Nem tudok.
- Jól vagy? - Persze.
Csak nem aludtam túl jól.
Elteszem magam holnapra.
- Oké. - Jó éjt, drágám!
- Jó éjt! - Jó éjt!
Rendben, srácok, sorakozó!
A pizsamák rendben vannak.
Lássuk a kezeket!
Jó.
Rendben. Fogak!
Ügyesek voltatok…
ezért jutalomként
játszunk valamit.
Amit csak szeretnétek.
Ágyba kerülünk, mielőtt túl későre járna, ugye?
Nem lehetünk kint sokáig.
Nem leszünk.
Bújócska!
Oké, akkor bújócskázzunk!
- Neked is megfelel, Miles? - Kérlek!
Tíz, kilenc, nyolc…
hét, hat…
öt, négy…
három…
kettő, egy.
Aki bújt, aki nem, jövök!
Nem vagytok itt lent, ugye?
Ez a szárny játék közben is tiltott rész.
Oké?
- Megvagy! - Jézusom, Miles!
- Megvagy. - Én kéne keresselek,
- és ez a szárny… - Elkezdek számolni,
és most neked kell elbújnod.
Megtalállak.
Ne szoríts!
Egy!
Kettő! Három!
- Négy! - Miles!
- Öt! - Nem, vége a játéknak!
- Hét! Nyolc! - Miles!
Kilenc!
Miles!
Flora!
Bújjatok elő!
A francba!
Hívom a rendőrséget.
Hívom a kibaszott rendőrséget!
Dani!
Nem érzem jól magam.
- Istenem! - Láttam őt.
Istenre esküszöm.
Az ablakban.
Ugyanaz a fickó. Mint tegnap.
Bezárom az ajtókat.
Semmi baj! Jól vagy! Magához tért!
- Hála az égnek! - Magához tért.
- Hála istennek! - Magához tért.
Magához tért.
A feliratot fordította: Kiss Orsolya