‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎S-a trezit!
‎- S-a trezit! ‎- Slavă Domnului!
‎CU UN AN ÎNAINTE
‎Bună dimineața!
‎Cu siguranță nu e bună.
‎Să te dregi un pic...
‎Ședința de la 10:00.
‎Nu primesc pe nimeni până la prânz.
‎Să nu te-aud! M-ai rugat insistent.
‎Ai spus să rezolvăm asta, ‎oricât te-ai fofila.
‎Iisuse!
‎Dădaca.
‎Guvernanta.
‎Dră Jessel.
‎Eu sunt Peter Quint. Lucrez cu Henry.
‎Dle Quint.
‎Aveți o pată acolo.
‎- Vă las o clipă? ‎- Nu e nevoie.
‎S-a rezolvat.
‎Va observa.
‎Bine.
‎- Vă rog. ‎- Mulțumesc.
‎Dle Wingrave, dânsa este Rebecca Jessel.
‎Tocmai am citit ‎că ați câștigat cazul Baker.
‎Jos pălăria!
‎- Unde ați citit? ‎- În ‎The Telegraph,‎ desigur.
‎Aveți o pată pe bluză.
‎Copiii au șapte și nouă ani?
‎Nu cred că e cazul să țin la bluze.
‎Într-adevăr.
‎Agenția v-a spus ‎despre situația noastră, da?
‎Da. Condoleanțe.
‎Nici nu-mi pot imagina ‎prin ce au trecut copiii.
‎- Nu am ochelarii de citit, Peter. ‎- Imediat.
‎Aveți referințe impecabile.
‎Universitatea din Londra,
‎Facultatea de studii orientale ‎și africane.
‎Doar pentru cursul de poezie rusă.
‎Facultatea de Economie din Londra.
‎Acolo nu prea sunt barzi și ruși.
‎Studiez dreptul public.
‎Surprizele continuă.
‎De ce vă luați o slujbă ca guvernantă
‎dacă aveți ambiții mai mari?
‎Eu nu privesc lucrurile așa.
‎Întotdeauna m-am priceput la asta.
‎Sunt curioasă din fire.
‎Mereu îmi pun întrebări ‎despre mine și despre lumea din jur
‎și îmi place să le transmit asta copiilor.
‎Sper că nu va fi o problemă, dle Quint.
‎Ce crezi?
‎O guvernantă.
‎Asta e prioritatea astăzi.
‎Ai spus că e treabă de dădacă.
‎Da? Greșeala mea.
‎Nici vorbă, Peter! ‎Amândoi știm că nu faci greșeli.
‎Sigur pe el l-ai văzut?
‎Fără îndoială.
‎L-am văzut și ieri, pe terasă.
‎Cică e Peter Quint.
‎- Știe cine e. ‎- Mi-l amintesc, cum să nu?
‎Credeam că e pe vreo plajă la ocean.
‎Copii, urcați la etaj.
‎- Dar... ‎- Nu comentați. Sus!
‎Haideți!
‎Quint a golit ‎unul dintre conturile dlui Wingrave.
‎Peste 200.000 de lire.
‎Nu prea cred că s-ar întoarce ‎să fure argintăria.
‎- L-a mai văzut cineva? ‎- Eu nu, dar sunt sigură că are dreptate.
‎Copiii?
‎Nici ei.
‎Nu am văzut pe nimeni pe moșie.
‎Oricine ar fi fost, ‎s-a speriat de lanterna mea.
‎Închideți geamurile și ușile. ‎Sunați-ne dacă îl mai vedeți.
‎Doar atât putem face deocamdată.
‎Și cu asta, basta?
‎Am cercetat domeniul. ‎Nu știu ce aș mai putea face.
‎Orice!
‎Ascultați... Am cercetat domeniul.
‎Peter e un ticălos, dar nu e periculos.
‎E un hoț. Dacă nu-i dai acces la conturi, ‎nu prea are ce să-ți facă.
‎Îl sun și pe dl Wingrave.
‎Poate îi vine vreo idee.
‎Are așteptări mari de la poliție, ‎dacă țin minte bine.
‎Sigur e în relații cu superiorul dumitale.
‎Mai dau o tură.
‎La plecare.
‎Doamnă.
‎- Îl suni pe Henry? ‎- E la două ore distanță.
‎Îi sun pe Owen și pe Jamie.
‎- Unde te duci cu aia? ‎- Cercetez și eu.
‎Dle Quint, mă bucur să vă revăd.
‎Plăcerea mea, dră Jessel.
‎Nu prinzi multe posturi radio ‎pe drumul ăsta.
‎Atunci închideți-l, vă rog.
‎Așadar, ați fost pro sau contra mea?
‎Credeți că are vreo relevanță?
‎Ați spus că lucrați cu dl Wingrave,
‎dar am simțit că e interviul dumitale.
‎Trebuia să te angajez.
‎Sunt deja comisionar, șofer și dădacă.
‎Aș fi și guvernantă fără tine.
‎Sir Henry o duce rău, nu?
‎E un om bun.
‎Trece printr-o perioadă dificilă.
‎În ce m-am băgat, mai exact?
‎Copiii sunt deștepți.
‎Dar ciudăței.
‎Băiatul e introvertit, ‎iar fata vorbește cu tapetul.
‎Vreau să spun...
‎Cum fac față?
‎La toate câte au îndurat?
‎Ce să zic...
‎Părinții lor nu s-au mai întors.
‎Atâta tot.
‎Nu înțeleg mult mai mult de atât.
‎Bună!
‎Ești o floricică! Cum te cheamă?
‎Eu sunt Flora.
‎Adică „floare” în latină.
‎Sigur că da!
‎- Tu trebuie să fii Miles. ‎- Bună ziua!
‎Am înțeles că veți fi ‎Mary Poppins a noastră.
‎Nu sunt tocmai perfectă,
‎dar sunt... absolut încântătoare.
‎- Hannah Grose. ‎- Rebecca.
‎- Încântată de cunoștință. ‎- Și eu.
‎El e Owen.
‎- Mă bucur să te cunosc, Owen. ‎- Jamie.
‎Nu mai fuma.
‎Ai dreptate.
‎Îți place?
‎Deschide.
‎Și apasă.
‎Trebuie să-ți arăt totul.
‎Trebuie să vezi grădina cu statui.
‎- Las-o pe dra Jessel să se instaleze. ‎- E-n regulă.
‎E bine.
‎Grădina cu statui e preferata mea.
‎Sunt și flori, desigur, dar nu numai.
‎Toate sunt... absolut încântătoare.
‎Dra Jessel a simțit,
‎la prima plimbare pe moșia Bly,
‎că vrea să rămână acolo pe veci.
‎Și, după cum a fost să fie...
‎acolo a rămas.
‎- Iisuse! ‎- Iisuse!
‎Am împușcat șobolani cu asta.
‎Ar fi grozav ‎să-i vin de hac și lui Peter Quint.
‎- Să înțeleg că nu-l admiri. ‎- Habar nu ai!
‎- Învăț. ‎- Ai ideea potrivită.
‎Are de învățat din asta.
‎Ai fost pe acolo?
‎Probabil că le-a lăsat Hannah.
‎Mereu uită de ele.
‎O să stârnească un incendiu.
‎Să mergem.
‎Nici urmă de Pete „Terasistul”.
‎Vrei ciocolată caldă?
‎Mi se face părul măciucă ‎gândindu-mă la el.
‎Rămânem peste noapte, să fim siguri?
‎- Da! ‎- Ar fi grozav.
‎- Ar fi încântător. ‎- O să ne distrăm.
‎Și mama ta?
‎E doar o noapte. Doarme deja.
‎E mai bine să fiu aici, ‎în caz că apare tipul.
‎- Ar fi grozav. ‎- Nu te-ai atins de ciocolată.
‎- Mi-o dai mie? ‎- Nu, altfel nu mai dormi.
‎- Da, să facem noapte albă! ‎- Flora...
‎Ce palpitant!
‎O să stăm treji toată noaptea ‎și va fi absolut...
‎De ce Dumnezeului s-ar fi întors?
‎Sigur nu-i mai trebuie bani.
‎Nu putea cheltui ce a furat.
‎Nu, mersi, dragule.
‎Măcar unul dintre noi ‎trebuie să rămână treaz.
‎Vrei vătraiul sau pușca?
‎Sfeșnicul din bibliotecă.
‎Poftim!
‎Oare el e ‎cel care a tot sunat și a închis?
‎Credeam că sunt farse.
‎Poate că nu.
‎Pe cine ar fi căutat?
‎Poate pe Becca.
‎- De ce ar suna o femeie moartă? ‎- Poate că nu a aflat.
‎Au fost doar știri locale.
‎Poate că habar nu are.
‎Poate că a cheltuit toți banii ‎sau s-a răzgândit.
‎Poate că i-e dor de ea.
‎Așa că sună din când în când,
‎sperând ca ea să răspundă...
‎Dar asta nu se întâmplă.
‎Așadar...
‎se întoarce aici ca să afle de ce.
‎Nu e semn bun pentru nimeni.
‎Nu aș vrea să fiu prezentă ‎când Quint află că Rebecca a murit.
‎- Ele sunt prietene? ‎- Da.
‎Cele mai bune.
‎Păpușile sunt ridicole.
‎Ba sunt minunate!
‎Poți inventa tot felul de persoane ‎și crea povești cu ele.
‎- Bună, mă numesc Flora! ‎- Dar nu sunt inventate.
‎Îți fac și ție una, dră Jessel.
‎Ce culoare îți place?
‎Nu am o culoare preferată. Îmi plac toate.
‎Atunci fac o păpușă cu toate culorile.
‎Mulțumesc!
‎Intră!
‎Deranjez?
‎Am un comision de la Sir Henry.
‎Am găsit astea. Flori atât de frumoase ‎merită o femeie la fel de frumoasă.
‎Sunt pentru tine, Flora.
‎Mulțumesc mult!
‎Sunt absolut încântătoare!
‎Nimeni nu mi-a mai dat flori.
‎Credeam că-s pentru dra Jessel.
‎Eram teribil de geloasă.
‎Le putem împărți, nu?
‎Desigur.
‎Ia o floare, te rog.
‎Mulțumesc, Flora!
‎Să le punem în vază, bine? ‎Ne întoarcem imediat.
‎N-ai stricat grădina lui Jamie, nu?
‎Va fi furioasă.
‎Aia s-a născut furioasă.
‎Nu știu de ce se prostește Flora ‎pentru niște flori.
‎Știi la ce se rezumă viața, Miles?
‎- Nu la flori. ‎- Nu.
‎La chei.
‎Vezi tu, oamenii sunt ‎ca niște încăperi închise.
‎Toate au încuietori diferite ‎și trebuie să nimerești forma cheii.
‎Așa cum există chei
‎pentru toate ușile ‎din casa asta absurd de mare.
‎Chei diferite pentru uși diferite.
‎Dacă vrei să-ți deschidă cineva ușa,
‎trebuie să încerci chei diferite ‎până când merge una.
‎De exemplu...
‎Pentru cei ca unchiul tău, ‎banii sunt cheia. Sau complimentele.
‎Pentru cai, morcovii.
‎Iar pentru mai toate femeile...
‎florile.
‎Atunci de ce i le-ai dat Florei?
‎Nu am făcut asta.
‎Încă lucrezi?
‎Aproape am terminat.
‎Nu vreau să ies pe vremea asta.
‎Atunci nu ieși.
‎Hai la un ceai până trece.
‎Bine.
‎Cum ți se pare până acum?
‎- E o slujbă grozavă. ‎- Da.
‎Copiii sunt simpatici,
‎chiar dacă șterg noroiul după ei.
‎Au ieșit de două ori în toiul nopții.
‎Cum ți se par toate astea?
‎Să trăiești la conac, ‎dând ordine slujitorilor,
‎toate prostiile astea?
‎Nu sunt tocmai stăpâna moșiei.
‎Mi-am petrecut dimineața ‎curățând vomă de pe haine.
‎Regret, nu e amuzant.
‎La cât de inteligentă ești.
‎E chiar insultător.
‎E în regulă.
‎Miles e drăgălaș.
‎Dar nu asta îți doreai.
‎Nu-mi pot imagina ‎o Rebecca Jessel tânără
‎privind pe fereastră la cer, ‎visând că poate într-o zi
‎o să curețe voma unui puștan bogat ‎cât tutorele lui se îneacă în băutură.
‎Ești prea bună.
‎Prea bună.
‎Și prea inteligentă.
‎Nu-mi pasă ce crede Henry, ‎mie îmi e clar.
‎De când te-am văzut.
‎I-am spus: ‎„Într-o zi, o să lucrez pentru ea.”
‎Spune-mi ce vrei.
‎Toată lumea vrea ceva în viață,
‎dar stăpânii noștri ne-au convins cumva ‎că asta nu e bine.
‎Deci ce îți dorești, Rebecca?
‎Vreau să fiu avocat pledant.
‎Așa mai merge!
‎Nu consultant.
‎Avocat în toată legea, ca dl Wingrave.
‎Dar îmi trebuie o stagiatură.
‎Trei colege de-ale mele au obținut una,
‎și au renunțat în primul an.
‎O turmă de bărbați bătrâni ‎care-ți bagă mâna sub fustă
‎timp de șase luni, cât îi convingi ‎că nu ai creierul între picioare.
‎Ai ales altă cale?
‎Ai referințe impecabile.
‎Astor, Bryce, Grey din Norfolk. ‎Cunoști oameni ca ăștia
‎și le arăți ‎cât de inteligent le crești urmașii.
‎Dar acum...
‎Acum, soția sau copilul lor ‎sunt în colțul tău.
‎Rămâi concentrată și tragi tare...
‎și sari peste mâinile alea apucătoare
‎și îți găsești un mentor de seamă.
‎Henry e consilier juridic al Reginei ‎și expert în drept comercial,
‎dar știai asta deja, nu?
‎Te văd, Rebecca.
‎Te văd.
‎Ia zi-mi...
‎Tu de ce ești aici?
‎De ce sunt aici...
‎pe Pământ?
‎De ce sunt aici, în slujba lui Henry,
‎sau de ce sunt aici cu tine,
‎deși trebuia să fiu la Londra acum o oră?
‎Să le luăm pe rând.
‎De ce sunt pe Pământ?
‎Ca să las în urmă ‎mai mult decât am luat.
‎De ce lucrez pentru Henry?
‎Pentru că, deși nu pare la prima vedere,
‎există un prag superior ‎pe care nici eu nu-l pot depăși.
‎În virtutea nașterii, ‎nu fac parte din clubul lor exclusivist.
‎Așadar...
‎De ce sunt aici?
‎Nu știu.
‎Dar am...
‎speranță.
‎Iar asta nu mi se întâmplă prea des.
‎Ar trebui să plec. Îmi pare rău.
‎- Ești sigur? Încă plouă... ‎- E-n regulă. Nu mai toarnă.
‎Dar îți mulțumesc pentru băutură ‎și pentru companie.
‎Cu plăcere!
‎Mulțumesc pentru conversație.
‎De mult n-am mai purtat una autentică.
‎Noapte bună, Rebecca Jessel!
‎Noapte bună, Peter Quint!
‎Ești bine?
‎Doamne, îmi pare rău!
‎N-am mai dormit bine de câteva zile.
‎Dnă Grose, e prea târziu. Haide!
‎Relaxează-te puțin.
‎Preferai să te cuibărești tu cu el?
‎Le-a luat mințile fetelor din sat.
‎E și mai rău că nici nu-și dă seama.
‎Arată ca Bonnie și Clyde.
‎Da... Dacă Clyde ar fi lăsat-o pe Bonnie ‎cu ochii-n soare.
‎El a evadat, ea a plătit prețul.
‎Deci urmărește o femeie moartă?
‎Riscă să fie închis pentru o femeie ‎pe care a abandonat-o? N-are sens.
‎Iubirea greșită te poate distruge.
‎Te urmărește.
‎Te împinge la niște greșeli catastrofice.
‎Iar ei doi...
‎Crede-mă, era genul greșit de iubire.
‎Toți am trăit asta din diverse motive.
‎Dar am văzut cum și-a băgat colții în ea.
‎Cum i-a intrat sub piele.
‎Știu de ce atâția oameni ‎confundă iubirea cu posesia...
‎Dar știi ce înseamnă?
‎Nu a prins-o în capcană doar pe ea... ‎ci și pe sine.
‎Sper să-l bântuie cât o trăi.
‎Oamenii chiar fac asta, nu?
‎Confundă iubirea cu posesia.
‎Da.
‎Nu ar trebui să fie posibil.
‎Iubirea și posesia sunt diametral opuse.
‎Da.
‎Ar trebui să fie în pat.
‎Chiar că! Da!
‎- Îi duc eu. ‎- Bine.
‎- Hopa sus! ‎- Mulțumesc.
‎Ești cea mai tare.
‎Am avut un coșmar. Îți făcusem rău.
‎- Și te-am întristat. ‎- Nu mă întristezi niciodată, puiule.
‎Ai cupe?
‎Nu.
‎Mincinoaso! Văd două, chiar acolo!
‎Nu mai trage cu ochiul! ‎Dră Jessel, trișează!
‎- Minți, deci trișezi! ‎- Ba nu!
‎Nu mai trișa, Miles!
‎Peter! Ce faci aici?
‎Și mai important, mi-ai mai adus flori?
‎Nu.
‎Unchiul tău m-a trimis aici cu treabă ‎pentru câteva zile.
‎- Zile? ‎- Exact.
‎Dna Grose îmi pregătește o cameră.
‎Va veni și unchiul Henry curând?
‎Nu știu.
‎Ce-i cu fața plouată?
‎Nimic.
‎Și eu mi-am pierdut tatăl.
‎Eram puțin mai mare ca tine ‎și el era rău mai tot timpul, dar...
‎Ai văzut asta, nu?
‎A fost a tatei.
‎E o bucățică din el.
‎Una dintre singurele plăcute.
‎O ții tu pentru mine?
‎Ți-ar plăcea?
‎Doar să nu dai foc la casă, te rog.
‎Să jucăm cărți!
‎Fii atent, fiindcă Miles e un mare trișor.
‎- Așa să fie? ‎- Altfel...
‎E absolut încântător.
‎Iar tu ești absolut dereglată.
‎Încetează, Miles!
‎Scuze, nu trebuia...
‎Nu mă fura somnul și...
‎'Neața!
‎Bună dimineața și ție!
‎Ai găsit ceva?
‎Nu. Am dat o tură rapidă.
‎Ești în deplină siguranță.
‎Dar vecinul meu, dl McQueeny, ‎poate sta cu mama azi.
‎Îl pot suna și rămâne aici.
‎Nu e nevoie. M-aș simți groaznic.
‎E doar o zi. Sigur i-ar prinde bine ‎să scape de mine.
‎Poate fix de asta are nevoie.
‎Mulțumesc că ne-ai salvat.
‎Tu mă salvezi mereu.
‎'Neața! E ora de trezire...
‎Deja te-ai trezit.
‎Cum te simți?
‎Grozav. Minunat, de fapt.
‎Putem să facem un picnic?
‎E o zi minunată.
‎O găsim pe Flora ‎și ne facem program împreună.
‎Cum adică să o găsim? Nu e în camera ei?
‎Flora?
‎Am terminat.
‎Vreau să-ți arăt ceva.
‎- Poftim! ‎- Mulțumesc.
‎Ai spus că-ți plac toate culorile.
‎Miles spune că, dacă amesteci ‎toate culorile din lume, iese negru.
‎E foarte frumoasă. Îmi place enorm.
‎Tu ești frumoasă.
‎Peter își spunea asta de dimineață.
‎A dormit aici.
‎Mă bucur că e aici.
‎Flora!
‎- Flora!. ‎- Nu!
‎Nu!
‎Nici urmă de febră!
‎Să-ți spun ceva, scumpo.
‎O să petreci restul zilei în pat.
‎Era inconsolabilă.
‎Mă tem că a mai trecut prin asta.
‎- Nu e de mirare, la câte au îndurat. ‎- Așa este.
‎Când vorbești cu Henry, ‎să-i spui că i-am găsit sănătoși.
‎Dar sunt sănătoși?
‎Nu au nicio problemă ‎de natură fiziologică,
‎și doar la asta mă pricep.
‎Găsesc singur ieșirea.
‎- Mereu mă bucur să te văd, Hannah. ‎- Asemenea.
‎Nu pot să cred că n-a venit.
‎I-am spus că am chemat doctorul.
‎A spus: „Ține-mă la curent.”
‎Poate dacă chemi medicul legist.
‎Doar asta ‎l-ar aduce pe Henry Wingrave aici.
‎A spus același lucru ‎când a auzit de Quint.
‎Tot nu înțeleg.
‎Era pe buza lacului.
‎Dar urăște lacul.
‎Da.
‎Miles, îl ajuți pe Owen cu micul dejun?
‎Nu urăște lacul.
‎De ce ar urî cineva un lac?
‎Numai despre asta vorbește.
‎Da, însă Flora minte.
‎Bună dimineața!
‎Chiar e bună.
‎Trebuie să mă îmbrac!
‎- Mai stai puțin. ‎- Lasă-mă!
‎Pe bune, Pete.
‎Întoarce-te!
‎Las-o pe mai târziu.
‎Trebuie să plec.
‎Mai pot aștepta. Te rog.
‎Mai rămâi și în noaptea asta, nu?
‎Nu?
‎Cel puțin.
‎Îi spun lui Henry că arde casa ‎dacă nu stau toată săptămâna.
‎Atunci așteaptă-mă.
‎Până diseară.
‎Vino în pat!
‎Te rog.
‎Ai răbdare.
‎Owen, gătești pentru șapte iarăși.
‎- Rămâne și în seara asta? ‎- Așa se pare.
‎Nu știu cât mai stă.
‎Ce e aia?
‎O sticlă de Bordeaux deosebit.
‎Te-ar da pe spate și pe tine, Hannah.
‎Vrei un pahar?
‎Ai fost în cramă?
‎E-n regulă. Henry mi-a dat voie.
‎Îți păstrez un pahar dacă vrei. ‎E dintr-un an bun.
‎Nu pot. Trebuie să mă întorc.
‎Știu. Doar câteva minute, te rog.
‎Iar au făcut harababură!
‎- De ce aduc noroi în casă? ‎- Pune-i să curețe.
‎Nu ar trebui să intre aici. Nici noi.
‎E în regulă. Avem voie.
‎- Copiii... ‎- Sunt la locul lor. M-am ocupat eu.
‎Bine.
‎Ai încredere în mine?
‎Da, am încredere în tine.
‎- Ce faci? ‎- Ai răbdare, e o surpriză.
‎- Dumnezeule! ‎- Mai sunt câțiva pași.
‎- N-am mult timp. ‎- Știu.
‎Gata. Deschide ochii.
‎- A cui e asta? ‎- A ta.
‎Nu înțeleg.
‎E unul dintre proiectele mele, ‎inventarul acestei aripi.
‎Se vor scoate lucruri la licitație.
‎Henry a spus că ți-o dă, dacă o vrei.
‎- Ba nu. ‎- Ba da.
‎L-am convins greu.
‎Dar sunt persuasiv când e nevoie.
‎- Dar asta i-a aparținut... ‎- Nu a purtat-o.
‎A fost foarte explicit. ‎Nu a purtat-o niciodată.
‎Nu te simți prost.
‎Probeaz-o.
‎Hai, probeaz-o!
‎Nu.
‎O blană ca asta...
‎trebuie simțită pe piele.
‎Măcar o dată în viață. ‎Nimic nu se compară.
‎Permite-mi să-ți arăt ‎cât de frumoasă ești.
‎- Arată-mi. ‎- Nu. După.
‎Mă scuzați!
‎- Copiii sunt în curte, singuri. ‎- Sigur că da.
‎- Îmi pare foarte rău. ‎- N-au nimic.
‎Bluza, dragă.
‎Doamne!
‎Îmi pare rău.
‎Aripa asta este interzisă.
‎Ai grijă, Hannah.
‎- Știi că pot... ‎- Să mă concediezi?
‎Știu asta prea bine, Peter.
‎Te ascultă.
‎Ai putea să ne dai afară pe toți. ‎Dar știi ce?
‎În clipa asta, nu-mi pasă.
‎Dacă te mai găsesc vreodată aici, ‎cu lucrurile lui Charlotte,
‎așa mă ajute Dumnezeu, ‎te târăsc afară de ureche
‎și te arunc în lacul ăla jegos.
‎S-a înțeles?
‎Bine.
‎Acum fă ordine.
‎E ora cinei.
‎Doamne, e divin!
‎O să fie un tort legendar.
‎Îi lipsește ceva. Căpșuni sau lămâie?
‎- Eu primul. ‎- Vreau să gust aluatul!
‎Am făcut torturi bune la viața mea,
‎dar ăsta „mi-aluat” mințile!
‎Ce morocănoși! Să facem un tort mai mare!
‎- Dă-mi să gust! ‎- Bine, poftim.
‎Poftim!
‎Divin!
‎- Mai trebuie căpșuni. ‎- E rândul meu.
‎Mai multă lămâie.
‎Trebuie să gustați și voi. E colosal!
‎- O să vedeți că-i trebuie căpșuni. ‎- Lămâie.
‎Bine, gust și eu.
‎Nu tu, Jamie. ‎Trebuie să ne rămână destul pentru tort.
‎Mișcă!
‎Căpșuni.
‎Haide, drăguțo!
‎Gustă, apoi zâmbește.
‎- Nu... ‎- Haide!
‎Altfel mă simt ofensat.
‎Poftim.
‎Ce-am făcut?
‎Nu o spune.
‎- Ești... ‎- Nu.
‎...o femeie „aluată”.
‎Pentru numele lui Dumnezeu!
‎E divin. Perfect așa cum e.
‎Nu mă ajuți!
‎Haide, Rebecca.
‎Fruntea sus!
‎Mulțumesc.
‎Delicios!
‎Eu zic... lămâie.
‎E o adevărată bătălie.
‎Pete, tu ai votul decisiv.
‎Câtă presiune!
‎E colosal!
‎O să zic...
‎căpșuni.
‎Mori de ciudă, Miles!
‎Au adormit.
‎Flora s-a mânjit toată de aluat.
‎Ce faci?
‎Mă întorc la Londra.
‎- Credeam... ‎- Mda...
‎Amândoi am avut o seară dezamăgitoare, nu?
‎- Cânt te întorci? ‎- Nu știu.
‎Lipsești mult?
‎Nu sunt sigur.
‎Dar te vei descurca, nu?
‎Cum adică?
‎Adică...
‎Dacă ai de gând să flirtezi cu el ‎de față cu mine,
‎de ce aș rămâne?
‎Dacă ți-e foame cât lipsesc, ‎îți dă Owen ceva să bagi în gură.
‎Se pare că-ți convine.
‎Ai înnebunit? Ce tot zici?
‎Ai deschis gura mare pentru tipul ăla ‎acum nici două ore!
‎Voiai să fii luată în serios.
‎Ai spus că voiai slujba ca să eviți moșii ‎care-ți bagă mâna sub fustă,
‎dar dacă-s mai tineri și mai proști, ‎faci gura mare la comandă.
‎Ai idee cum arăți?
‎- Doar mi-a cerut să gust aluatul. ‎- Doamne sfinte!
‎Ești naivă când îți convine.
‎E bine de știut.
‎Când un bărbat îți cere ‎să bagi ceva în gură...
‎nu trebuie să se repete.
‎Nu a făcut asta. Ai înțeles greșit.
‎Te vei descurca.
‎- Te anunț. ‎- Hannah, nu mă insulta.
‎A fost doar în gură.
‎Alo?
‎Peter?
‎Atenție, vă rog!
‎- Flora! ‎- Este ora poveștilor.
‎Cum te simți?
‎Ai pus mâna pe machiaj!
‎E ora poveștilor.
‎- Doamne! ‎- Ora poveștilor, super...
‎Haide!
‎- Zici că nu s-a întâmplat nimic. ‎- Își revin repede. Au fost nevoiți.
‎Așa e, prima ta oră a poveștilor.
‎- Da. ‎- Fac asta des.
‎- Hai odată! ‎- Palpitant!
‎Ora poveștilor e specialitatea Florei.
‎E ca terapia pentru ei.
‎Înseamnă că a tras concluzii.
‎- Bine. ‎- Atenție!
‎Bun venit la ora poveștilor!
‎Haide, Flora!
‎Nu așa mă numesc.
‎Nu așa o cheamă.
‎Numele meu e Basme.
‎Și ce ești, Basme?
‎O pisică, desigur.
‎O pisică pe nume Basme. ‎Le-am văzut pe toate!
‎Când eram pisoi, am căzut din căruță ‎și am rămas pe drumuri.
‎Am pribegit și am mieunat,
‎urmând mereu aroma de mere, ‎ca să-mi găsesc mămica.
‎Mama era pisică de mere.
‎Și ce ai făcut?
‎Am găsit un pulover uriaș în pădure
‎și am tras de fir.
‎L-am desfășurat pe tot.
‎Mi-a luat atât de mult!
‎Firul unei povești.
‎Povestea unui fir.
‎Era atât de plăcut, odată terminat!
‎În el m-am înfășurat.
‎Era călduros, bun de purtat.
‎Dar nu vă grăbiți să săriți, ‎cum a făcut straniul meu prieten.
‎Fiindcă, odată gătat,
‎a fost de-a dreptul „miau-unat”!
‎Super!
‎Tu cum te numești?
‎Mario, Marioneta.
‎Și ce ești, marionetă?
‎Marioneta Mario.
‎Creatorul meu Claude se numea.
‎Marionete nenumărate făcea.
‎Enorm le iubea,
‎deși deja prea multe avea.
‎Una era prea aiurită,
‎iar cealaltă, prea proastă.
‎Una râdea prea mult, iar cealaltă...
‎prea puțin.
‎Claude a plecat
‎într-un loc îndepărtat
‎și a lăsat păpușile acasă.
‎Cu trecerea timpului...
‎ele au uitat că au sfori.
‎Mai târziu,
‎au uitat și că sunt păpuși.
‎Apoi...
‎Claude s-a întors...
‎foarte bucuros.
‎Dar ele îl uitaseră.
‎Și sforile.
‎Au râs când le-a spus că el le-a creat.
‎Au râs de el.
‎Iar el a fost foarte trist.
‎Dar tot râdeau.
‎Marionete idioate!
‎Marionetele astea idioate care uitaseră!
‎Așa că le-a tras de sfori.
‎Și le-a durut.
‎Peter Quint ne salvează!
‎Regret, Pete, dar fata a murit.
‎Doamne!
‎Nu... Da, e aici.
‎O clipă, vă rog.
‎E vecinul tău.
‎Dl McQueeny.
‎Îmi pare foarte rău, Owen.
‎Îmi pare rău.
‎O să aprind o lumânare.
‎Mă bucur că ai rămas.
‎Și eu.
‎Cine s-ar fi gândit?
‎Subtitrarea: Șerban Dudău