EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Posten är här.
-Tack. -Varsågod.
MR DOMINIC WINGRAVE KUNGLIG ADVOKAT
Lord Wingrave föredrog att vara i sitt kontor
framför lägenheten i London.
Han stängde in sig där dag och natt försjunken i arbetet,
i sin kvällsrutin,
tills han blev begravd i den.
Tills det inte fanns plats för nåt annat inom honom.
Tills han kände sig…
…som sig själv.
På gott och ont.
Miss Clayton ringde.
-Och? -En uppdatering bara.
Hon ville berätta om barnen.
Hur mår barnen?
Hon säger att de mår bra, men att hon är orolig.
Hon berättar gärna mer om du vill boka in ett samtal.
Hon säger att det finns saker,
inget oroande, men…
…vissa saker du kanske vill höra.
Det behövs inte, jag är glad att barnen mår bra.
Självklart.
Trevlig helg.
Tack.
Skotsk whisky eller bourbon ikväll?
Då säger vi skotsk whisky.
Charlotte!
För sent?
-Du hann. -Är jag i tid?
-Det är nära, men inte än. -Tack och lov.
-Jag är här! -Hon bryr sig knappast om det just nu.
Hon är tidig. Väldigt tidig.
-Sånt händer, eller hur? -Jag hade inte åkt om jag hade vetat.
Du hann hit, ingen fara.
Jag skulle aldrig missa min dotters födsel. Aldrig.
-Sjukhuset då? -Det gick fortare att få hit läkaren.
Hon måste till sjukhuset.
Sjukhuset är två timmar bort, doktorn bara 40 minuter.
-Miles? -Han mår bra. Han sover.
Okej.
Jag är här, älskling.
Där är min tjej. Mina tjejer.
Hur mår mina tjejer?
Jag brukar inte se dig så här tidigt.
Ja, jag visste…
Jag vet att du börjar tidigt på torsdagar.
Så jag tog med lite kaffe.
Ni amerikaner och ert kaffe.
Du kanske gillar det.
Skål.
Jag är inte bäst på kaffe heller.
Hur har veckan varit?
Den har varit okej.
Ja…
Barnen har varit lite konstiga.
Allt har varit konstigt.
Och ingen Owen.
Ingen du.
Jag ser mindre och mindre av Hannah.
Hon…går bara ut, antar jag.
Ensam.
Ibland vänder jag mig om, så är hon borta.
Ibland behöver folk vara ensamma.
Vaknade du för det här?
Nej.
Väntade du bara på mig?
Jag visste att du skulle komma idag, men…
…nej, ingen särskild anledning.
Är barnen vakna?
Nej, de sover.
Så du steg upp med solen.
Och du…trippade runt i köket och gjorde hemskt kaffe,
bara för att säga hej klockan sex på morgonen utan anledning?
Poppins, du flörtar.
Okej.
Jag gillar inte hur det slutade.
Hur slutade det då?
Fel.
Och jag ville…
Jag ville börja göra nåt rätt.
Så jag tänkte börja med kaffe.
Är du säker?
När jag tror att du är säker
har du en dryg ovana att rygga tillbaka som om du sett ett kryp.
Det kanske är bäst.
Jag gillar dig.
Jag gillar också livet som det är.
Tråkigt och bra.
Ja, jag vill inte störa det.
Måste hålla saker tråkiga,
eller hur?
Det finns en pub i Bly, eller hur?
Ja.
Vill du ta en drink?
Borta från huset.
Borta från det här.
Det vore väl ganska tråkigt?
Det vore hemskt tråkigt.
Okej, jag kan be Hannah sköta barnen en kväll.
Och du och jag…
…kan ta en tråkig drink…
…på en tråkig pub…
…och se vart det leder.
Vet du att jag bor ovanför puben?
Det har jag väl sagt?
Jag har en lägenhet precis ovanför den tråkiga puben.
Flora?
Flora!
Hallå.
Vad gör du?
Jag mår inte bra.
Hur länge har du varit här?
Jag vaknade precis.
Jag vet inte.
Hallå.
Miles?
Är det du?
Vänta!
Vem är du?
Hörde du mig?
Jag är Flora.
Mamma!
-Vad är det? -Det är en liten pojke i mitt rum.
Miles!
-För Guds skull. -Det är inte Miles.
Det är det inte. Det är…
Farbror Henry?
Hej, Flora.
Vad gör du här?
Jag körde inte tillbaka till stan igår.
-Farbror Henry sov över. -I ett av gästrummen.
Jag sa bara god morgon precis nu.
Ja.
Jag hörde att du sa att det var nån i ditt rum.
Kom fort och kolla!
Där ser du. Ingen där.
Inte nu, men det var det.
Det var det definitivt.
Sluta säga att det inte var det.
Okej, det var det.
En liten pojke, säger du?
Liten, som jag.
Ingen är lika liten som du.
Om det finns en liten pojke
och du är den enda som ser honom
kanske han vill vara din vän.
Nej, det är nåt fel på honom.
Hans ansikte är inte klart.
Åh, nej.
Han har inte ens en mun.
Då är han säkert en bra lyssnare.
Det finns nästan inget viktigare än det hos en vän.
Det stämmer.
Om han kan lyssna kanske han vill höra några av dina berättelser.
Men hur kan han vara min vän
om han inte kan säga sitt namn?
Du kanske kan ge honom ett namn.
Du kan ge honom en hel historia.
Jag hade en vän när jag var i din ålder.
I det här huset faktiskt.
Han var soldat
och jag var rädd för honom tills han fick en historia.
Blev han glad när du gav honom en?
Ja.
Så jag kan kanske göra det.
-Ge honom en historia. -Så ska det låta.
När kommer pappa hem från Skottland, mamma?
Snart, älskling.
Det här är konstigt.
Är det?
Jag tror…
…eftersom…
Jag antar att det är för att jag är för gammal.
Eller hur?
Ja, jag antar det.
Det känns som jag borde vara mindre.
Du borde faktiskt vara fem år gammal.
Du var fem år när det här hände.
Varför är jag inte fem år då?
Jag är inte fem år, jag är åtta år.
Varför är min ålder fel?
Du vet väl varför?
Det här är ett minne.
Det stämmer.
Jag har blivit försjunken i ett annat minne.
Det har du.
Det händer allt oftare, eller hur?
Ja.
Jag blir hela tiden försjunken i ett eller annat minne
och sen börjar jag inse det och det är över så fort jag…
Vakna.
Hej.
Du…
Du somnade till där.
Du…
Vad hände?
Jag vet inte.
Förlåt.
Det händer nåt just nu.
Det är okej, vi…
Vi vill bara se till att du mår bra.
Vad gjorde ni?
Vi pratade.
Vi pratade om promenaden.
Din promenad igår.
Och…
Och du bara…
Det såg ut som att du svimmade…
…men…
Mår du bra nu?
Jag är trött.
Jag vill somna om.
För att drömma…
…inte minnas.
Drömma den här gången.
Okej.
Miss Clayton.
Flora har gått i sömnen.
Mår hon bra?
Jag vet inte.
Om hon mår bra är det allt.
Annars då?
Varför ringer hon inte en läkare i så fall?
Ja, sir.
Hemma hos Flora.
Hej, Flora.
Det är farbror Henry.
Hej.
Hur mår du, raring?
Är din mamma…
Vad är det med mamma?
Jag ville fråga…
Har du sett den där pojken igen?
Nej, inte än.
Det är väl bra, eller hur?
Jobbar du på en historia åt honom?
Jag försöker.
Pappa säger att han är en slags bakelse.
Ursäkta?
Han säger att han är en speciell bakelse. Och det är allt.
En fantastisk bakelse, säger han. I min fantasi.
Säg åt din pappa att även fantasiskapelser behöver historier.
Säg det du.
Pappa, farbror Henry är i telefon!
Va?
Vänta.
Han säger att fantasiskapelser behöver historier.
Tack, raring.
Vad är det här?
Hej, du är tillbaka.
Ja. Bara en liten stund.
Jag tog sista flyget från Glasgow igår.
Rent spontant, men…
Bäva inte för fallet, jag åker imorgon.
Bra gjort.
Barnen är säkert väldigt glada att se dig.
Hur visste du?
Vad?
Att jag var här. Varför ringde du?
Jag…
Jag sökte dig. Jag…
Jag försökte i Glasgow och fick inte tag på dig, så…
Jag tänkte att Charlotte borde veta om du hade bytt hotell.
Jag är fortfarande på… Du hittade mig. Vad är det?
Jag har…
Jag har svarat på min egen fråga.
Under tiden vi har pratat
har jag löst det.
Nåväl.
Bra gjort.
Visst.
Trevlig resa.
Fan.
Jag vet inte vem du gömmer dig för.
Du kan komma in.
Så…
…vi bestämde oss för skotsk whisky och bourbon ikväll.
Och 62:an dessutom.
Är du säker på att vi har råd?
Sen Peter stal allt av dig.
Knappast allt.
Vad är en kvarts miljon och Miles pengar?
Inte dina trots allt.
Jag ersatte allt som…
Du vet det här.
Jag vet inte varför jag förklarar mig för dig.
Du vet allt.
Hon sover säkert nu.
Du når kocken igen eller hushållerskan.
Eller den söta amerikanskan.
Samtalen skrämmer dem.
Det vet du.
Stipendieföreningen.
De borde väl veta bättre?
De har haft många år att lista ut det.
Receptionisten skulle kunna sköta det.
Det här…och all hans korrespondens.
Jag kan ta hand om det.
Hon kan skicka en dödsannons och stoppa inkommande post.
Kan skicka ett dussin.
Hon kan skicka en annons när nåt kommer in utan att störa dig.
Du behöver inte få veta.
Jag kan ta hand om det.
Du insisterar på att göra det så att ingen gör det,
för varje gång du skickar ut en dödsannons
blir världen där du kan låtsas att din bror lever lite mindre.
-Eller hur? -Jag låtsas inte ett jävla skit.
Skriv ner adressen på det här kuvertet då
och gör en dödsannons för Dominic Wingrave
och skicka den med posten.
Hur mår hon?
Hon sov hela dagen.
Ingen feber. Jag håller koll.
Hon måste vara utmattad.
Vi saknade dig i eftermiddag.
Vart tog du vägen?
Jag…
Jag var här och där.
Vad säger det om mig? Jag minns knappt eftermiddagen.
-Är hon så här imorgon ringer jag doktorn. -Ja, det låter bra.
Jag ringde Henry…
Han ringde inte upp.
Jag förstår inte. Jag menar…
…hur kan man…
De är hans enda familj.
Henry är inte sig själv längre.
Inte direkt…
Inte på länge.
Ända sen Charlotte och Dominic åkte på resan.
Ingen av dem kom tillbaka. Såklart inte Charlotte och Dominic, men…
…inte Henry heller.
Alla tre är bara…
…borta.
Kommer du ner?
Snart.
Okej.
Vi kan gå…
Vi kan gå i helgen. Det är Patrick Swayze.
Ja, på konsert.
Är du fortfarande här?
-Ja. -Jag var tvungen att diska.
Jag blev ombedd att stanna.
Vem skulle be dig göra det?
Rör den inte.
Då besudlar du den.
Jag trodde att du hade åkt.
Jag kom halvvägs hem och tänkte: "Tuff dag.
Poppins kanske vill ha lite tråkigt."
Vad säger du?
-Ungarna, jag… -Det är redan fixat.
Jag har koll på läget…
Ha så kul.
-Vi har koll på läget. -Ja.
Mardrömmar, bovar och monster under sängen fångas snabbt och rättvist
av en opartisk domstol.
Kom igen.
Vart…
Vart ska vi?
Tar du mig hit för att döda mig?
Fortsätt prata, så kanske.
Så…
Det finns få hemliga platser, till och med på stora gårdar.
Men den här är speciell.
Så vacker.
-Har du planterat den? -Ja.
Det är en månvinda.
Svårodlade i England.
Ja, men…
…det är det värt.
Är det?
Är det inte?
Den blommar bara två månader om året.
Bara på natten.
Varje knopp, bara en gång.
Blommorna är döda imorgon
och imorgon kväll blommar nya knoppar och sen dör de.
Om tre veckor är hela växten död.
Till våren måste jag plantera en ny månvinda.
Mycket jobb för en växt som bara blommar en gång.
Det är så folk känns för mig.
En tuff ansträngning…
…som ger väldigt lite.
Allihop?
Allihop.
Även du.
Även jag.
Särskilt jag.
Jag besparar dig ansträngningen.
Hoppar till slutet.
Tar en chans.
Varför inte?
Här kommer det, okej?
Okej.
Mamma var Louise.
Pappa var Dennis.
Dennis träffade Louise när hon var 18.
Han var 24.
Ett år senare kom min bror Denny som en överraskning.
Och jag, inte direkt en överraskning.
Pappa började i en kolgruva.
Vi fick mer pengar.
Lite mer,
men han var knappt hemma och Louise…
Louise var hemma med barnen, men hon var i princip ett barn.
Ett barn med två barn och en man 600 meter ner.
Så hon gjorde det barn gör.
Hon lekte.
Pappa var under jorden och mamma under nån kille, och…
…grejen med en kolgruva…
Det jag tänker mest på nu när jag är äldre…
Inga växter där nere.
Inget liv alls.
De här männen…
Vi skickar ner dem i den där mörka röran för att gräva efter nåt dött.
Så dött att det nu är klumpar av döda saker,
så gammalt och livlöst att det bokstavligen kan brinna,
och det var hans liv.
Medan hon försökte känna sig levande.
All den döden,
den mörka, pudriga döden täckte hans ansikte,
hans händer, hans lungor när han kom upp.
Inget blad, ingen gren, ingen blomma i hans värld
och när han äntligen klättrade ur graven,
äntligen klättrade till de levande…
…blev han hånad.
De skrattade för hela stan visste att den nya bebisen,
min lillebror Mikey, inte var hans.
Så Dennis begravde huvudet i soten
och de berömde honom för hans lojalitet,
medan han hånades som hanrej.
Louise, å andra sidan,
blev kallad hora.
Dottern också…
…medan de var i skolan, utomhus.
Det tog sig ända hem.
Lilla Denny bredde på,
försökte rädda sig själv genom att skylla på familjens tjejer
och 1967 stack Louise.
Hon drog…
…och jag kom hem från skolan och hittade Mikey…
…ensam.
Han skrek för full hals.
Han var en bebis
och förstod inte vad han hade gjort.
Jag försökte sköta om honom.
Jag var ett barn.
Barn kan inte sköta barn.
Jag glömde saker.
Som att vakta grytan när det kokade.
En dag hände en olycka.
Socialtjänsten kom och vi separerades.
Pappa gjorde sitt bästa.
Han visste inte hur man skötte ett barn eller…
…tre barn.
Han gömde sig i jorden.
Då blev det fosterhem.
Ett gäng gamla, perversa män
med bittra fruar
som ville tjäna pengar genom att ta hand om dräggen.
Jag åkte till London strax efteråt.
Där uppstod alla möjliga problem.
Jag satt i fängelse några år.
Där började jag odla.
För att ha nåt att göra.
Jag älskade det.
Älskade det.
Det var så tydligt då…
…att folk…
…inte är värda det.
Men med växter…
Man ger dem kärlek, ansträngning
och näring…
…sen får man se.
Man ser dem växa och allt är logiskt.
Så, ja.
Alla är utmattande.
Även de bästa.
Men ibland…
…nån enstaka gång…
…kan nån…
…exakt som månvindan, vara värd ansträngningen.
Du har det jobbigt.
Jag ser det.
Jag vet att du bär på en skuld,
men jag vet också att du inte bestämmer vem som får leva.
Du gör inte det.
Personer är organiska.
Det är ett faktum.
Vi ska dö.
Det är naturligt…
…vackert.
Och allt bryts ner och växer upp,
och bryts ner igen,
och alla levande saker växer ur varje död sak.
Vi lämnar plats åt mer liv efter oss.
Det livet vaknar till och återvinns,
och så fortsätter det.
Det är mycket bättre
än det liv som krossas…
…djupt nere i jorden…
…till en sten som brinner om den är gammal nog.
Det är så mycket bättre att se lövet och blomman.
Vi lämnar plats åt mer liv.
Som den här månvindan.
Det är där all dess skönhet ligger. I sakens dödlighet.
Kära nån.
Vad ska vi göra åt det här?
Jag vet inte.
Jag vet faktiskt inte.
Är det allt?
-En bit till i bilen. -Okej, jag hämtar den.
Herregud!
Vad har du gjort?
Jag hittade en man i Sussex som gör dem.
Det är…
Det är nära nog, antar jag.
Jag kunde inte matcha det exakt.
Hon kommer att älska det.
Ledsen att jag inte kommer.
Hoppas det slätar över det.
Hon är sex, hon märker bara presenterna.
Inte här.
Jag hämtar det sista.
Vi kanske kan gömma det i kontoret innan festen.
Det låter bra.
Raring, se vad din bror har med sig.
Det är underbart.
Ledsen att jag inte kommer. Du vet hur det är.
-Jag ringer från Berlin. -Det låter perfekt.
Herregud!
Vad…
Vad gör du här i mörkret?
Jag ville ta nåt litet innan jag somnade.
Extra energi. Det blir livat imorgon.
Alla extra barn som springer runt.
Du borde vila. Kommer du och lägger dig?
Floras födelsedag…
…fick mig att tänka.
Vilken konstig kväll det var.
Var det?
Jag minns inte mycket.
Förlossningens trick.
Man ska glömma.
En kemikalie i hjärnan.
Annars skaffar man aldrig ett till.
Hon kom så tidigt.
Det gjorde hon.
Just det.
Jag blev så överraskad.
För en bebis som är så tidig…
…var hon inte lika liten som jag trodde.
Det gick väl inte ihop?
Jag förstår inte.
Om hon inte kom tidigt,
om hon faktiskt kom i tid, gick det inte ihop.
Hon fick lov att komma tidigt, va?
Annars blev hon till i augusti.
Då jag var i Ryssland.
Sex år.
Det tog mig sex år att räkna ut det.
Jag ville nog inte det.
Jag var borta mycket, eller hur?
Tydligen…
…var det här stora huset…
Bara du och Miles.
Ensamma.
Älskar du honom?
Au pairen kunde inte minnas när hon senast sov så här gott.
Hon tänkte att hon aldrig hade det.
Flora!
Flora, vad gör du?
Var är jag?
Vad händer? Mår du bra? Går du i sömnen igen?
Jag…
Jag vet inte.
Jag var nog försjunken igen.
Okej, kom igen. Vi går in.
Varför händer det här?
Jag beklagar besväret.
Jag tog en promenad. Jag ville inte oroa dig.
Ska vi ta lite frukost?
Jag är utsvulten.
Förlåt att jag stör.
Miss Clayton ringde igen.
-Du borde nog… -Är nån skadad?
Behöver de en ambulans?
Nej, det är inte så enkelt.
Jag har ju sagt åt dig!
Jag är upptagen om ingen är skadad!
Helvete.
Okej.
Ring upp henne igen.
Hallå.
Vad är det här?
Kan du lägga dem i bilen?
Du behåller kontoret, det är vad det är.
Vad pratar du om?
Jag vill aldrig se det här igen.
Du måste ha trott att jag var dum.
Så jävla dum.
-Jag… -Bebisar följer sällan scheman, Dom.
Men lyssna,
och det här är det viktiga.
Hon är min dotter.
På alla viktiga sätt.
När hon slår knät,
har en mardröm…
…är det jag.
Första gången nån jävel krossar hennes hjärta…
…tröstar jag henne.
När hon ber sin pappa att gå med henne nedför altargången…
…jag, inte du.
Förstår du?
Sa hon inte det?
Se där.
Jag får se på när det sjunker in.
Jag har funderat.
Jag har funderat på det rätta ordet.
Och jag fastnar på "förvisad".
Det är nära. Det har sting.
Men inte tillräckligt.
Det duger för stunden.
Du är förvisad, lillebror.
Du är förvisad från mitt hus.
Du är förvisad från min fru, mina barn.
Förvisad.
Du har ingen bror längre.
Eller brorsdotter.
Eller brorson.
Ingen.
Bara dig själv.
Och du, Henry…
…ditt riktiga jag…
…är en elak jävel.
En grotesk liten demon, eller hur?
Jag ömkar dig.
För du måste leva med honom.
Du måste leva med dig själv.
Och han är ett jävla monster.
Eller hur?
Hur långt bort är Indien?
Längre än jag saknar dig, men närmare än farväl.
Jag vet vad du tänker, men oroa dig inte.
Det går bra. Det är bara några veckor, raring.
Får jag följa med?
Ett par veckor är väldigt länge
och jag vill inte vara här ensam med Miles och mrs Grose.
Då ska vi se.
Det här kallas för en talisman.
Jag brukade göra dem.
Ibland gör jag fortfarande det. Gamla vanor.
Jag började göra dem i din ålder.
Vad gör den?
Den skyddar folk och håller dem lyckliga.
Det händer igen…
…eller hur?
Vad?
Jag är inte här.
Jag är för gammal.
Det är som…att det inte går ihop.
Det stämmer.
Jag är försjunken igen, i ett annat minne.
Tryggt försjunken.
Jag saknar dig, mamma.
Min älskling.
Du borde nog vakna nu.
-Minns du? -Du minns.
Det var på våren.
Två portioner?
Se på honom.
Ni…
-Vad gör ni? -Flora!
Hej!
Ni äter middag utan mig.
Va?
-Va? -Du har redan ätit på ditt rum.
-Owen gjorde soppa. -Det bästa jag gjort.
Det minns jag inte.
Jag sa ju att hon var konstig.
Hon verkar okej.
Men underlig.
Jag gillar inte leken.
Det är okej.
Jag ogillar den!
Det är nog din farbror.
Allt kommer att ordna sig. Oroa dig inte.
Hallå?
Ännu en busringning.
Tror du verkligen att hon svarar nån gång?
Det börjar bli sorgligt.
Du får knappast ut mycket av det.
Hon kanske svarar en av tio gånger du ringer.
Du kanske hör henne säga: "Hemma hos Flora."
Osannolikt.
Under tiden…
…tror de att du är ett pervo
som andas i telefonen.
En skummis.
Det är patetiskt.
Då var vi här igen.
Det är inte på riktigt, men du borde nog öppna.
Förlåt att jag kom förbi.
Jag var i närheten, och…
Jag var inte i närheten.
Jag kom på en ursäkt. Jag har bråttom.
Vad gör du här inne?
Jag…
Jag vet inte riktigt.
Förlåt.
Flora.
Jag är så ledsen.
Jag borde ha berättat.
Jag borde ha gjort mycket annorlunda.
Vi åker ikväll.
Indien.
I några veckor. Återupplever smekmånaden.
Jag förstår.
Jag ville ta farväl.
-Charlotte. -Jag menar det.
Jag ska få det att funka.
Min man, min familj.
Jag ville berätta själv…
…varför vi gör den här resan.
Jag kan fixa det.
Men jag kunde inte åka utan…
Jag älskar dig.
Jag vet.
Det krävs mer än kärlek.
Mycket mer.
Jag hoppar fram till min favoritdel.
Nej, snälla.
Det gör ont. Det gör verkligen ont.
Jag vill se det igen.
-Nej. -Kvällen vi träffades.
Kom igen.
Svara.
-Nej. -Men du måste.
Det vet du.
-Jag vill inte. -Men du gör det alltid.
Det finns inget att vara rädd för. Du vet vem det är.
Det brittiska konsulatet i Indien.
Nej, snälla.
De har hemska nyheter.
-Snälla. -Det har skett en olycka.
Hej.
Ja, det är jag.
Förlåt, kan du upprepa?
Vilken typ av olycka?
Men de mår säkerligen bra.
Du har fel.
Du misstar dig.
Det var väl inte så farligt?
Det var hemskt.
Det är hemskt varje gång.
Nej.
Det var inte det värsta.
Inte ens att ordna begravningarna eller att begrava de tomma kistorna.
Nej.
Det hemska var att ringa Bly,
att behöva berätta det
och att hennes röst var den första du hörde när hon svarade.
Hennes lilla röst som sa…
Hemma hos Flora.
Hon pratar i sömnen, går i sömnen.
Hon har det inte lätt.
Nej.
Ja, jag…
Jag vet inte vad jag ska göra.
Jag tror att jag tar henne till en läkare imorgon.
Hon behöver en psykolog.
Vi hade terapi i fängelset.
Jag hatade det. Trodde inte det skulle gå.
Min psykolog, Tamara, var obeveklig.
Som en hund med ett ben.
Jag pratade för att tysta henne.
Efter en månad sov jag hela natten.
Oj.
Ja.
Du kan ha rätt.
Jag ska gå.
Jag borde åtminstone byta kläder.
Tja…
Du skulle kunna…
…komma tillbaka.
-Ikväll? -Ja.
Ikväll.
Jag vet inte, Poppins.
Du har fullt upp.
Jag ska ändå vara vaken hela natten och kolla till henne.
God natt.
Bara god natt.
Det finns andra nätter
och det kommer andra nätter.
Lovar du?
Jag lovar.
Skit samma.
Det här igen.
Frånkopplad.
Telefonproblem?
Telefonen är frånkopplad.
Och?
Den borde inte vara det. Det var den inte tidigare.
Det är säkert inget.
-Vad gör du? -Jag åker.
-Va? -Jag ska till Bly.
Det är galet. Det tar tre timmar och du har druckit…i två år faktiskt.
Det finns ingen anledning.
Vad är poängen? Barnflickan klarar det. Du kan ändå inte göra nåt.
Jag har en hemsk känsla.
Ja, då så.
Jag har inte känt så här sen…
Åker du till Bly? De kommer att bli så glada att se dig.
Du kanske kan berätta för de små barnen exakt hur deras föräldrar dog.
Och du kan berätta varför de åkte på resan från första början.
Hallå?
Vänta!
Hallå?
Där är du ju.
Var inte rädd.
Förlåt att jag var rädd förut.
Det var väldigt oförskämt av mig, men…
Du ska få en historia.
Stackars pojke.
Jag är så ledsen för ditt ansikte.
Här.
Prova det här.
Så. Varsågod.
Nu ska vi komma på en historia…
…bara för dig.
Jag har gjort det igen, eller hur?
Jag är försjunken i ett annat minne.
Kvällen jag gjorde det här,
då jag gav dig ett nytt ansikte,
var jag bara fem år gammal.
Eller hur?
Varför gör du så här mot mig?
Berätta.
Varför knuffar du mig åt sidan?
Miss Jessel.
Kom igen.
Det räcker.
Jag gillar inte den här leken.
Sluta gömma dig för mig.
Jag vill prata med dig.
Jag är arg på dig.
Varför då?
Allt är bra.
-Det är helt… -Nej.
Jag är trött på att bli försjunken.
Jag är trött på att glömma saker och jag är trött på att vara konstig.
Och på att Miles är konstig.
Vad är det med Miles?
Miles är helt fantastisk,
förutom när han inte är det.
Inte är fantastisk?
Inte är Miles.
Nej.
Gör inte så!
Du kan inte fortsätta med det.
Kom tillbaka och låt mig se dig!
Vad gör du med mig?
-Jag… -Flora.
Flora.
Kom hit.
Det är okej.
Det är bara miss Jessel.
Miles!
Jaha…det här var ju förargligt.
Miles!
Va?
Flora.
Nej, Flora!
Flora!
Flora.
Var är du?
Flora.
Vi måste gå.
Kom igen.
Förlåt.
Undertexter: Emilie Johansson