NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Hän ei ole liikahtanutkaan. -Oletko varma? En pidä tästä.
En minäkään.
Emme väitä vastaan. En vain ymmärrä, miten tämä liittyy leikkiin.
Leikeissä ei pitäisi vuotaa verta.
Näetkö? Hän tokenee.
Uppouduitko muistoon? Saanko kysyä, minne menit?
Mutta miksei?
Hän on ystävämme.
Hän on hädissään. Katsokaa.
Hän ei edes kuule teitä. Teidän olisi parempi kertoa hänelle itse.
Olkaa kilttejä. Hän pelkää.
Mikä hätänä, Miles?
Kuten sanoin, tämä tuntuu väärältä.
Kuule.
Elämä on vähän hassua.
Joskus oikea voi tuntua väärältä ja väärä voi tuntua oikealta.
Mutta lasten ja aikuisten ero on siinä, näkeekö kokonaisuuden. Sinä näet sen.
Tiedän sen jo.
Sekin, mitä teit koulussa linnulle, tuntui väärältä,
mutta sen avulla pääsit kotiin Floran luo.
Teit vaadittavan suojellaksesi Floraa.
Se ei ole sama asia. -Ei tietenkään.
Jonkun hiljentäminen ei ole läheskään sama kuin se lintu.
Mutta kumpikaan teistä ei ole tehnyt yhtään mitään väärää.
Hän loukkaantui. -Eihän. Hän on vain peloissaan.
Hän ei vielä tiedä, ettei ole mitään pelättävää.
Ole kiltti, älä pelkää.
Eikö hänet voisi upottaa johonkin mukavaan paikkaan,
kunnes hänellä on parempi olo?
Minne haluaisit mennä? Jos saisit valita, mikä on paras muistosi?
Se ei ole niin yksinkertaista.
Miksei?
Hän ei ole ennen kokeillut unihyppelyä. Se vaatii harjoitusta. Muistathan?
Hän on fiksu ja oppii nopeasti. Minua nopeammin kai.
Se on eri asia. Se ei toimi ihan samoin.
Arvokkaat perintökalleudet.
Tarkoitan, että…
Arvokkaat perintökalleudet eivät kadonneet. Ne varastettiin.
Siis… -Ne eivät kadonneet. Ne varastettiin.
Minä vain… -Becs, alat livetä. Pysy täällä.
Becs!
Ei hätää.
Ei hätää, lapset. Hän on vain unihyppelyllä.
Hän palaa kyllä.
Tärkeintä on keksiä, mitä tehdä tälle ystävällemme.
Hänen takiaan voimme joutua vaikeuksiin.
Meidän pitää siis keksiä keino auttaa häntä,
mutta siten, että hänkin voisi mennä unihyppelylle.
Ettekö haluaisikin, että hän oppii?
Se ei ole aina kovin mukavaa,
enkä juuri pidä siitä, kun se tapahtuu odottamatta,
mutta muulloin se on kerrassaan loistavaa.
Pidät siitä kyllä. -Mutta on olemassa eri avaimia, vai mitä?
Hannah on oven takana.
Miles, toista tarkalleen, mitä sanon. -Mitä?
Seuraavan koputuksen jälkeen… -Koputuksenko?
Niin. Sinun pitää puhua hänelle, mutta älä avaa ovea.
Toista sanani tarkalleen. -En kuule mitään koputusta.
Hän alkaa livetä.
Mitä teemme? Emme koskaan tiedä, milloin palaat.
Ei. -Noinko sanot minulle?
Noinko sinä sanot kaiken tämän ajan jälkeen?
Katsohan tätä.
Katsohan sinua. Ja tätä.
Pääsitkö pois? -Pääsin.
Pitkäksikö aikaa tällä kertaa? -Pysyvästi.
Sanoisivat kai, että olen parantunut. Ja sanoivatkin. Olen terve ja sain lähteä.
Eipä vikaa koskaan paljon ollutkaan, mutta tässä sitä ollaan.
Mitä haluat, äiti? -Vähän apua vain.
Yritän aloittaa alusta.
Se on vaikeaa, eikä lääkäreiltä saa yhtään mitään.
Ei edes todistusta eikä mitään terveen papereita.
Petie, minua pelottaa.
Ellen saa omaa asuntoa enkä töitä,
vaihtoehtoja ei ole.
Minne menen, ellen isäsi luo?
Hän taisi lähettää sinut.
Hän tappaisi sinut, jos pystyisi. Sen takia, mitä teit hänelle.
Minunko tekoni takia? -Hän sanoo niin koko ajan.
Siis minunko tekoni?
Sanoinhan, etten halua joutua kääntymään isäsi puoleen.
Kaiken hänen tekemänsä jälkeen. -Enkä mennä kadullekaan.
Harjoittelitteko tätä yhdessä? -Minne minä siis menen?
Isäsi luo vai kadulle?
Vai pomosi luo?
Kiristätkö minua?
Herra Henry Wingrave, oletan.
Olet kivunnut ihmeen korkealle.
Isä puhui sinut ympäri, ja nyt kiristät minua.
Pomosi ei taida edes tietää nuorisorikosrekisteristäsi.
Tiedothan ovat salaisia.
Outoa, ettei hän tiedä.
Minulla ei ole yhtään rahaa.
Etkö ole rikas mies? -En.
Työskenteletkö vain sellaiselle? Anteeksi, jos ymmärsin väärin.
Arvokkaat perintökalleudet eivät kadonneet. Ne varastettiin.
Anteeksi. Kadonnut ja varastettu on minulle sama asia.
Ikävä kyllä perintökalleudet ovat pienin murhe.
Miten niin?
Herra Wingrave pyysi meiltä täyden raportin.
Näyttää siltä, että herra Quint oli melkoinen murtovaras -
ja on kai kavaltanut rahaa.
Niinpä tietysti.
Antoiko Peter sinulle pienintäkään vihjettä, Rebecca?
Uskoutuisiko hän sinulle jostain syystä? -Me olimme…
Siis olin hänen… -Ymmärrän. Sanoiko hän jotain?
Rebecca, jos tiedät yhtään mitään, sinun pitää kertoa poliisille.
Ei, hän sanoi vain, että hänellä oli jonkin verran rahaa.
Vain vähän vai neljännesmiljoona? -Mitä?
Ei. Hän käski vain pakata laukut. -Niinkö?
Niin, koska menisimme Amerikkaan yhdessä. -Sepä mukavaa.
Hän puhui vain suunnitelmastaan asua kanssani Yhdysvalloissa.
Oliko siinä mielestäsi järkeä palvelijan palkalla?
Hän ei ole palvelija.
Eikö se soittanut hälytyskelloja? -Ei sillä tavoin kuin sanot nyt.
Onko totta, ettei hän sanonut, mistä sai rahat?
Ei. -Eikö ole totta vai eikö sanonut?
Ei sanonut.
Eikö edes tyttöystävälleen? Eikö mitään muuta kuin käsky pakata laukut?
En voi auttaa.
Luulisi kertovan rahoista, jos välittäisi tyttöystävästään.
Ei hän… -Kertoisi enemmänkin, jos rakastaisi.
Hän ei… -Ehkäpä ei, koska jätti sinut.
Ei hän häipyisi!
Totta. -Miles, sinun pitäisi olla nukkumassa.
En saanut unta. Suoraan sanoen en taida enää koskaan saada unta.
Kuulin, mitä poliisi sanoi ennen lähtöään. Flora ja minä kuuntelimme portaissa.
Ei ole syytä huoleen. Mene takaisin sänkyyn.
Olet oikeassa. Peter ei häipynyt.
Hannah ja poliisi eivät uskoneet, kun kerroimme.
Kerroitte mistä? -Hirviöstä.
Hirviö vei hänet. Se oli kamalaa. Luulimme, että hän oli…
Mutta hän on yhä täällä, joten kaikki on hyvin.
Hän käski sanoa, että älä huoli.
Älä siis huoli. Hän on yhä täällä.
Miles?
Käyttäisit sekoitinta. Et joutuisi vaivaamaan.
Näytänkö amatööriltä? Sekoitin vahingoittaa gluteenimolekyylejä.
Vai niin. Ei kai gluteenimolekyylejä.
Leivonta on pelkkää kemiaa. -Kuten myös lattian moppaus.
Yksi osa valkaisuainetta, kaksi osaa vettä ja paljon sitruunantuoksuista pesuainetta.
Käyttäisit nyt vain sekoitinta.
Mitä tuo on?
Taikinaa. -Raakaa taikinaako?
Hienoa. Kuolen nälkään. -Neroa ei voi hoputtaa, Jamie.
Sekoitin vahingoittaisi gluteenimolekyylejä.
Luoja auttakoon, jos ne eivät ole huipussaan.
Taasko Owen pitää kokkausfysiikan kurssia? -Niin, se on hyvä luento.
Se on kemiaa.
Siltä näyttää. -Mitä?
Hei, Rebecca. Lounas viivästyy tänään. Johtuu gluteeniatomeista.
Kerron lapsille.
Istuisit seuraan juomaan teetä. Vesipannu on yhä lämmin.
Lapset pärjäävät hetken keskenään.
Ei janota, kiitos.
Menen haukkaamaan happea. Tänään on aika lämmin päivä.
Miten menee?
Tulitko ilkkumaan ja sanomaan, että olit oikeassa Peterin suhteen?
Ei pelkkä paska vaan varaskin. Siitäkö tässä on kyse?
En tullut puhumaan hänestä.
Jonkun pitää huomauttaa, että hetkesi on koittanut.
Olet odottanut tätä hetkeä jo kauan.
Nyt kun se vihdoin koitti, et synkistelyltäsi edes huomaa sitä.
Ajattelin kertoa siitä. Haluaisin jonkun tekevän samoin minulle.
Mitä oikein selität?
Mene puhumaan haamupomollemme. Sano, että haluat harjoittelupaikan.
Kaikki tämä Quint-draama ja rasitus.
Henry voisi hyvittää sen nyt heti. Palaisit asianajajan urapolullesi.
Sehän oli tavoitteesi ennen kuin edes tiesit mistään Peter Quintista.
Sehän on… -On ikävää, että sinuun sattuu.
Et ansaitse sitä. On ikävää nähdä se.
Jos voin jotenkin auttaa, kerrothan minulle.
Autan mielelläni.
Kiitos.
Becs.
Mitä?
Missä hitossa olet ollut? -Hiljempaa.
Sanoit palaavasi. Käskit pakata laukut.
He kuulevat. -Hyvä. Kuulkoot vain.
Soittakoot poliisille, koska varastit. -Niin, mutta…
Aioin tulla mukaasi. Teit minusta rikoskumppanin.
Olisit tehnyt minustakin rikollisen edes tajuamattani.
En olisi. -Sinä lähdit.
Enhän. -Eikä edes viestiä.
En koskaan… -Mitä? Etkö rakastanut minua?
Etkö ollut rehellinen? -En koskaan lähtenyt.
Olin täällä koko tämän ajan, mutten pystynyt…
Et nähnyt minua heti. Minun piti keksiä keino,
jotta näkisit minut.
Keksi jotain parempaa. Tuo ei riitä alkuunkaan.
Becs, älä. -Mitä nyt?
Pelkäätkö, että lyön? Etkö muka ansaitse sitä? Kyllä ansaitset.
Ole kiltti ja kuuntele edes hetken ajan.
En koskaan jättänyt sinua. Enkä jätäkään.
En lähtisi ilman sinua enkä aiokaan. Siksi tulin.
Anteeksi.
Anteeksi, että olimme erossa, kuinka kauan sitä kestikään.
En edes tiedä, kauanko se kesti. -Mitä tarkoitat?
Tämä järkyttää sinua. -Niinkö?
Olen enemmän kuin vain järkyttynyt. -Ole kiltti ja ojenna käsi.
Mitä? Miksi? -Ojenna nyt vain.
Pyydän vain,
että pidät mielessä sen yhden asian,
sen ainoan asian, joka ikinä pitäisi minut poissa luotasi.
Saammeko mennä, neiti Jessel?
Neiti Jessel?
Rebecca?
Olet yhä täällä. Oletko kunnossa?
Kyllä kai. Lapset ovat nukkumassa. -Niin ovat.
Olen huolissani sinusta. -Voin ihan hyvin.
Murtolukujako?
Niin, aivan.
Inhosin niitä pikkutyttönä. -Flora osaa ne aika hyvin.
Kuule, eräs ystäväni sanoi kerran jotain murtoluvuista,
sydänsurusta ja siitä, kauanko kestää päästä erosta yli.
Mitä hän siis sanoi? -Siinä kestää puolet suhteen kestosta.
Puoletko? -Niin. Sitten se on ohi.
Puolet suhteen kestostahan ei sinun kohdallasi ole kovin pitkä aika.
Kaikellahan ei ole puoliintumisaikaa.
Aivan.
Peter?
Olen hillinnyt halua tulla tänne koko päivän.
On sietämätöntä, että olet täällä ilman minua.
Ymmärrän sen.
Näen sinut luokkahuoneessa. En voinut ottaa riskiä lasten takia.
Olen miettinyt.
Mitä jos…
Mitä jos teemme sen silti?
Minkä?
Menemme Amerikkaan. Tajuan kyllä, mutta tehdään se silti.
Minua voidaan pitää höperönä akkana, joka puhuu itsekseen,
mutta olisimme sentään yhdessä.
En voi lähteä Blysta.
En pääse pihatietä pidemmälle. Olen yrittänyt kävellä ja juosta,
mutta heti kun astun tontin rajalle, päädynkin sisälle.
Juuri siihen kohtaan, jossa…
Kertoisitko nyt, miten se tapahtui?
En.
Olet suoraan edessäni.
Olet siinä, mutten voi koskea sinuun.
En haista enkä tunne sinua. Se on epäreilua.
Se on vitun epäreilua. Näen ja kuulen sinut, mutta…
Sinun pitää olla… -Hiljaa, Becs!
Becs?
Peter? -Mitä hittoa?
Missä olin? Mitä tapahtui? -En tiedä.
Mitä hittoa? -Kuulitko tuon?
Yhtäkkiä olinkin jossain muualla. -Mitä tuo koputus on?
Mitä teit minulle? -Mitä tuo on?
Voi ei. -Noinko sanot minulle?
Tämä taas. -Katsohan tätä.
Katsohan sinua. Ja tätä. -Riittää.
Takaisin.
Pakko päästä takaisin.
Hei, missä olet piileksinyt? -Miten niin?
Näytät voivan paremmin. Puhuitko Henrylle? -Mistä?
Siitä, että työskentelisit hänelle Lontoossa.
Miten saatoinkin unohtaa? Soitin hänelle.
Etkö mennytkään puhumaan kasvotusten? -Muutin mieleni.
No? -Mitä?
Mitä hän sanoi? -Vain että harkitsee asiaa.
Vai harkitsee. Oikeastiko?
Se ääliö. Hän on sen sinulle velkaa.
Onko kaikki hyvin? -On.
Se ei toiminut.
Ei.
Saanko kokeilla?
Peter ei ollut palannut Rebeccan luo.
Hän oli jättänyt tämän Blyn rajalle.
Miles, lopeta!
Rajaa oli mahdotonta ylittää yhdessä.
Neiti Jessel! Miles, älä.
Vaikka Rebecca ei pitänyt uppoutumisesta,
siten hän sai sentään olla Peterin seurassa.
Peter?
Becs.
Missä hitossa olet ollut lähes viikon? -Anteeksi.
Olen oppinut asioita ja tutkinut paikkoja. -Mitä? Missä?
Täällä Blyssa. Olen nähnyt asioita.
Luotatko minuun?
Sinun pitää luottaa, koska keksin suunnitelman.
Sen avulla saamme olla taas yhdessä.
Voimme koskettaa ja maistaa toisemme.
Kuule.
Ne pienet hypähdykset, kun valtaan sinut…
En pidä siitä, kun joudun muistoon.
En minäkään. Työnnät minut aina ulos. -En tahallani.
Et niin, mutta se on vain väliaikaista. Se on pelkkä poikkeama.
Mutta entä jos olisi toinen keino,
jonka avulla saisimme oikeasti olla yhdessä kaikin tavoin?
Miten? -Siinäpä se.
Se on kuin ne muut poikkeamat, mutta kunhan se onnistuu,
se voi olla pysyvää.
Me kaksi jakaisimme yhteisen elämän. -En ymmärrä. Miten?
Se taitaa olla yksinkertaisempaa kuin luuletkaan.
Se riippuu sinusta. Sinä päätät.
Siksi ne poikkeamat eivät ole pysyviä vaan joudun aina ulos,
koska et kutsunut minua.
Sinun pitää vain päättää, että se jää pysyväksi.
Miten minä edes…
En tiedä tarkalleen, mutta siinä taitaa vain käydä niin,
että sinusta ja minusta -
tulee yhtä.
Sinä ja minä.
Pidäthän minusta huolta? -Tietysti.
Ja olemmeko yhdessä? Jaammeko kaiken tasavertaisina?
Lupaan sen.
Rakastan sinua, Peter.
Rakastan sinua, Becs.
Sinä ja minä.
Yhtä.
Oletko kunnossa? -Olen toki.
Haluan näyttää sinulle, miten kaunis olet.
Näytä. -En.
Näytä nyt.
Tulehan. Käänny ympäri.
Olen uppoutunut taas muistoon.
Niin. -Meidänhän piti olla yhdessä.
Mehän olemme.
Peter.
Peter oli luvannut tasavertaisuuden.
Mutta Rebecca oli turvassa uppoutuneena muistoon, jossa he saivat olla yhdessä.
Sillä aikaa Peter oli yksin. Hän oli viettänyt liikaa elämästään yksin.
Olemme yhtä, Becs.
Ei!
Hei, Flora. Mitä sinä…
Ei helvetti.
Ei mitään hätää.
Kenen tuo on? -Henry sanoi, että saat tämän, jos haluat.
Vaati taivuttelua, mutta osaan suostutella tarvittaessa.
Osaat tosiaan taivutella.
Tuollainen turkki pitää tuntea ihoa vasten.
Ainakin kerran elämässä. Se on upea tunne.
Ei tätä, ole kiltti.
Haluan näyttää sinulle, miten kaunis olet.
Ei tätä muistoa.
Ei tämä ole muisto. Ajattelin vain, että tulisit siitä onnelliseksi.
Kyllä se oli.
Uppouduin aina muistoon.
Niin.
-Koska piilouduit.
Piilouduit minulta jouduttuani järveen, ja palaan yhä uudestaan tänne.
Haluan näyttää, miten kaunis olet.
Näytän, miten kaunis olet.
Sinä lähdit. -Miten kaunis.
Sinä lähdit.
Kun vesi täytti keuhkoni, sinä häivyit. -Miten kaunis.
Jätit minut tekemään sen yksin.
Tämä ei ole kuten sanoit. En suostunut tähän.
En suostunut.
Kaunis. -Minä…
Kaunis.
Oli pakko.
Mitä?
Olen pahoillani, mutta minun oli pakko,
jotta saisimme olla yhdessä. -Helvetin paskiainen. Sinä valehtelit!
Minun oli pakko. -Ei.
Anteeksi, mutta oli pakko.
Sinunkin on pakko. -Kuinka kehtaat?
Ymmärrät kyllä sitten,
kun…
Kun tapaat muut ja näet, miten meille täällä käy.
Nyt tiedän, että on olemassa ulospääsy.
Sinä todistit sen. Me todistimme, että on keino…
Miten? -Ole kiltti, ei nyt.
Miten pääsen ulos? -Näytän sinulle. Hemmetti, tämä on kesken.
Ei. -Katsohan tätä.
Katsohan sinua. -Taasko tämä pitää tehdä?
Minulla oli tärkeä asia kesken. -Tuskinpa vain.
Kaikki muuthan -
saavat mennä vaikka minne.
Becs ja lapset saavat hypätä -
lämpimiin muistoihin ja mukaviin hetkiin.
Mutta minä joudun aina tänne.
Onko se paha asia? -Tämä on helvetti.
Kuin olisin helvetissä. -Minne muuallekaan menisit?
Aluksi ajattelin,
ettei tämä kovin kamalaa ole.
On pahempiakin muistoja. En sentään joutunut taas kotiin isän luo.
Tämä ei sentään ole niitä öitä.
Mutta sitten aloin tajuta, miksi tämä on pahempi,
suorastaan helvetti.
Koska olin silloin lapsi.
En ymmärtänyt, mitä minulle tapahtui. En tiennyt, mitä se tarkoitti.
Ja sinä olit siellä.
Olit kertomassa, että kaikki oli hyvin. Ettei isä tehnyt mitään pahaa.
Sanoit, että olin hupsu.
Niin sinä sanoit. Mutta minähän olin viaton.
Enhän minä tajunnut.
Mutta tällä kertaa tajuan.
Nyt kun näen sinut tuossa vitun ovella…
Olen miettinyt jokaista lasta, joka meillä kävi yökylässä.
Ja sitä, kuinka tiesit, muttet estänyt isää.
Mikset estänyt häntä?
Hän tappaisi sinut, jos tietäisi, missä olet.
Sinä minut tapoit.
Tapoit minut, kun pyysit tätä minulta.
Tein kuten halusit.
Kuolin sen takia.
Toivottavasti valvot yösi tietäen, että tapoit oman poikasi.
Kulta, en edes tiedä, että olet kuollut. -Mutta -
minulla oli -
tärkeä asia…
Kesken.
Kiitos. Flora, äkkiä.
Äkkiä nyt. Jatka vain.
Lopettakaa…
Heti! Lopeta, Flora.
Ei. -Hänen pitää pysyä tässä.
Anteeksi.
Vai niin. Heti kun käännän selän, puhut lapset ympäri.
Käytät heidän… -Hyviä aikeitaan hyväksi. Häpeäisit.
Minua pitää varoittaa. -En voinut mitään.
En pidä siitä, kun et varoita. -Anteeksi.
Ei ollut tarkoitus. Lupaan, etten tee enää niin.
Selitän kaiken.
Peter? Kauanko olin… -Sinä palasit.
Oletko kunnossa? Tulit takaisin.
Anteeksi. -Ei se mitään. Minäkin lipesin.
Mutta nyt palasimme kumpikin. Tämä on pian ohi.
Se pitää viedä loppuun.
Ei vielä. -Nyt on oikea aika.
Annetaan heille vielä hetki. -Aika on lopussa.
Hän vie heidät. Aikaa ei ole. -Mistä te puhutte?
Siitä,
mistä olemme puhuneet koko ajan.
Se erityinen juttu ja viimeinen teiltä pyytämämme asia.
Ikuisuustalo. -Aivan, ikuisuustalo.
Onko jo aika? -On.
Mutta miksemme voi vain jatkaa näin? Ne pienet hypähdykset eivät haittaa.
Eivät toki,
mutta neiti Jessel ja minä tarvitsemme teiltä vielä vähän.
Muistatteko, mistä puhuimme?
Se erityinen lahja, jonka avulla neiti Jessel ja minä -
voimme olla parhaat ystävänne ikuisesti.
Se pelastaa meidät siltä, että…
Tiedätte kyllä.
Mutta sinähän sanoit… -Tiedän kyllä.
Mutta se on pakko viedä nyt loppuun.
Peter, emmekö voisi odottaa, kunnes…
Kunnes mitä?
Kunnes kuihdumme pois ja näytämme -
tältä?
Koska näin meille käy, Becs.
Miles ja Flora, ette kai halua, että neiti Jesselille ja minulle käy näin?
Emme tietenkään.
Koska näin käy kaikille, jotka kuolevat täällä Blyssa.
Paitsi jos autatte.
Te kaksi -
voitte pelastaa meidät.
Autatte meidät pakoon sillä leikillä, josta olemme puhuneet.
Vankilapako. -Niin, vankilapako.
En ole varma, onko tämä hyvä idea.
Neiti Jessel, lupaatko, että tämä on hyvä idea?
Flora, minä…
Onhan se pelottavaa, mutta aika on lopussa.
Siksi tarvitsen apuasi, Miles.
Ja neiti Jessel tarvitsee sinua, Flora. Vai mitä?
Se on helppoa. Teidän pitää vain ajatella niin kovasti kuin pystytte.
Ajatelkaa, että sinä ja minä olemme yhtä.
Ajatelkaa niin kovasti kuin pystytte, että olemme yhtä.
Ei ole mitään syytä huoleen,
koska uppoudutte siihen ikuisuustaloon, josta puhuimme.
Äidin ja isän luo. -Niin. He rakastavat teitä.
Lupaatteko, että kun se tapahtuu, uppoudumme äidin ja isin luo?
Juuri niin.
Pääsemme äidin ja isin luo, eivätkä he kuihdu pois.
Heille ei käy niin, koska he kuolivat muualla.
He saavat pitää kasvonsa kuten tekin.
Ja olette onnellisia. Sitten kaikki ovat ihan…
Lupaatteko? -Lupaamme.
Ajatelkaa nyt kumpikin niin kovasti kuin pystytte.
Flora, katso neiti Jesseliä.
Miles, katso minua. Ajatelkaa, että olemme yhtä.
Mitä neiti Claytonille käy? -Ei mitään pahaa. Lupaan sen.
Näetkö, neiti Clayton? Ei ole syytä huoleen.
Menen ikuisuustaloon äidin luo, ja siitä tulee kerrassaan loistavaa.
Juuri niin.
Mene neiti Jesselin luo.
Tämä ei vieläkään tunnu… -Et enää tunne kipua.
Et enää koskaan ole surullinen.
Ei enää koulua eikä kiusaajia. Otan sen kaiken pois.
Ihan kaiken. Mikään ikävä ei enää ikinä koske sinuun.
Saat äitisi ja isäsi.
Asut turvallisessa paikassa, joka on aivan täynnä rakkautta.
Sen ansiosta olet maailman onnekkain.
Kaikkein rikkain.
Olisinpa itsekin yhtä rikas.
Sääli siis minua.
Ole kiltti poika.
Sinä ja minä.
Yhtä.
Becs.
Becs, oletko se sinä?
Voi luoja. Eikö olekin outoa? -Todella outoa.
Tämä on…
Tunnetko Floraa? -Jonkin verran.
Miles on enää pelkkä kutina.
Kaiken alla.
Dani! Lapset!
Hänestä pitää päästä kokonaan eroon.
Pystytkö hoitelemaan tämän? -En vieläkään tiedä, miksi pitää.
Koska hän tietää.
Ei hätää. Kunhan hiljennät hänet, teen sen itse.
Flora! Miles!
Tullaan!
Palaan pian. Älä mene minnekään.
Miles!
Siinähän sinä olet. Missä kaikki ovat?
Hannah, senkin kaunokainen.
Minulla on sinulle yllätys. Tulisitko mukaan?
Hyvä on, mutta minne?
Minä näytän. Tule.
Minne olemme menossa? -Kuule.
Olen miettinyt, miksi olet erityinen.
Onhan se aluksi hämmentävää, mutta kävit kovaan vastahankaan.
Kuljeksit päivästä toiseen.
Siivoat ja keksit uusia vaatteita. Jatkat kuin mitään ei olisi tapahtunut.
Pidin sinua itsepäisenä, mutta kyse oli muustakin.
Kysyin muilta. Siihen kuulemma menee hetki.
Kaikilla menee oma aikansa, mutta sinä vain jatkoit uniasi.
Sitten tajusin, ketä muistutat.
Mistä sinä puhut? -Olemme melkein perillä. Näet pian.
Muistin erään piirretyn lapsuudestani.
Voi, kuule. -Kelju K. Kojootti.
Valitan, Miles, mutta olet yhä lapsi.
Muistatko, miten Kelju K. Kojootille kävi?
Se juoksi kallionkielekkeeltä, mutta jatkoi matkaa ilmassa.
Sitä sinä muistutat, Hannah.
Juoksit kallionkielekkeeltä, mutta jatkoit matkaa entiseen tapaan.
Siivoat ja keksit uusia asuja koruineen päivineen.
Mitä ihmettä selität? -Mutta asia on niin,
että kun Kelju K. Kojootti katsoi alas, se putosi vasta sen jälkeen.
Sinun pitää vain katsoa alas.
Sitten voit lopettaa teeskentelyn ja pudota haluamaasi uneen.
Sillä aikaa kasvosi sulavat pois kuin unohdettu muisto.
Älä höpsi. Tule, mennään sisälle. -Ei käy.
Olen kyllästynyt katsomaan sinua, kun saapastelet täällä.
Sinulle pitää osoittaa paikkasi. Sinun pitää katsoa alas.
Ei.
Tämä on tilaisuus hioa taitojani.
Pariisissa olin apulaiskokki eli pilkoin kasviksia.
Täällä tekisin kaiken itse. Se olisi opettavainen kokemus.
Tekisit ruokaa kahdelle lapselle. En tiedä, haluatko sellaista kokemusta.
Miles on nirso seitsemänvuotias. Flora on viisivuotias ja herttainen.
Miles on poissa.
Florakin saattaa olla.
Enkä voi tehdä asialle mitään,
koska olen kuollut.
Voi luoja.
Miten pärjäsin? -Hienosti.
Neiti Jessel käski esittää. Peter ei nähnyt häntä enää.
Neiti kertoi minulle, mitä sanoa. -Irrota hänet äkkiä.
En vieläkään ymmärrä. Emmekö leikikään sitä leikkiä?
Etkö tarvitsekaan apuani? -En, Flora.
Kenenkään ei pidä tarvita niin paljon apua keneltäkään.
Miles?
On liian myöhäistä, muttei Floran kohdalla.
Vie hänet niin kauas tästä talosta kuin mahdollista.
Äkkiä nyt.
Kiitos.
Entä Miles? -Ei hätää. Meidän pitää mennä.
Minne menemme? -Ihan minne tahansa.
En pidä tästä leikistä. En aio lähteä! -Flora!
Et voi pakottaa minua!
Tule, pitää mennä. -Miles! Missä olet?
Tekstitys: Kaisa Innes