PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Nepohnula se.
Určitě? Nelíbí se mi to.
Mně taky ne.
Nehádáme se, jen…
Spíš nechápu, jak je tohle součástí hry.
Lidé by ve hrách neměli krvácet.
Vidíš?
Probírá se.
Upadla jste do vzpomínek?
Kam jste šla? Jestli se smím zeptat?
Ale proč ne?
Je to kamarádka.
- Ne! - Má strach. Podívejte.
Ani vás neslyší.
Cítila by se líp, kdybyste jí to řekli sami.
No tak, má strach.
Co se děje, Milesi?
Jak jsem řekl, nepřijde mi to správné.
Víš…
v tomhle je život zvláštní.
Někdy…
se správné zdá špatné a špatné se zdá správné.
Ale v tom je rozdíl mezi dětmi a dospělými.
Vidí to z vyšší perspektivy. A ty to vidíš taky.
To už vím.
Jako ten pták ve škole.
Nepřišlo ti to správné,
ale vrátil ses domů k Floře a ona tě doma potřebovala.
Udělal jsi, co jsi musel, abys Floru udržel v bezpečí.
To není totéž.
Propána, to ne.
Pomáhat někomu, aby mlčel, není ani trochu stejné jako ten pták.
Ale neudělal jsi nic špatného, dobře?
Oba dva.
Nic špatného.
- Je zraněná. - Ne, není zraněná. Jen se…
bojí.
Ona ještě neví,
že se není čeho bát.
Prosím, nebojte se.
Nemůžeš ji nechat upadnout do snů? Na pěkné místo.
Dokud se nebude cítit líp.
Kam byste ráda?
Vyberte si cokoli. To nejlepší, co vás napadne.
Není to tak jednoduché, Floro.
Proč ne?
Ještě nikdy nepřeskakovala do snů, ne?
To vyžaduje trochu tréninku.
Pamatuješ?
Je velmi chytrá.
Naučí se to rychle.
Myslím, že rychleji než já.
To je jiné, Floro.
Není to úplně to stejné.
- Neocenitelné dědictví. - Je to…
- No, chci říct… - Neocenitelné dědictví.
Nechybí, bylo ukradeno.
Je to…
- Nechybí. - Je to…
- Bylo ukradeno. - Já…
- Neocenitelné dědictví. - Ztrácíš se.
Becs, ztrácíš se. Zůstaň se mnou.
Becs!
To nic.
To nic, děti. Jen trochu přeskakuje do snů.
Vrátí se.
To nejdůležitější je…
zjistit, co udělat s naší kamarádkou.
Mohla by nás dostat do průšvihu, že?
Takže musíme najít způsob…
jak jí pomoct…
ale taky to možná udělat tak, aby i ona mohla přeskakovat do snů.
Nechtěli byste to pro ni?
Aby se to naučila?
Ne!
Není to vždycky moc příhodné,
a moc se mi to nelíbí,
když se to stane nečekaně,
ale jindy…
je to naprosto úžasné.
Bude se vám to líbit.
Ale…
existují různé klíče, ne?
Hannah je u dveří.
Dobře, Milesi, musíš říct přesně to, co ti řeknu.
Co?
- Až zase zaklepe, potřebuju, abys… - Zaklepe?
Potřebuju, abys s ní mluvil, ale neotvírej dveře,
a řekni jí přesně, co ti řeknu.
Neslyším žádné…
klepání.
Ne.
Odskakuje pryč.
Co máme dělat?
Nikdy nevíme, kdy se vrátíš.
Ne.
Tohle mi řekneš?
Po takové době…
mi řekneš tohle.
A podívej se na tohle.
Podívej se na sebe.
A podívej se na tohle.
Pustili tě?
Pustili mě.
Na jak dlouho tentokrát?
Navždy, no…
Asi by řekli, že jsem vyléčená.
Řekli to.
Řekli, že jsem vyléčená a můžu jít.
Vlastně už na začátku o moc nešlo, ale co už.
Co chceš, mami?
Jen malou pomoc.
Snažím se začít znovu.
Je to těžké.
A doktoři…
ti nic nedají.
Ani zprávu.
Žádné potvrzení, že jsi v pořádku.
Petie, mám strach.
Když nebudu mít své bydlení,
když nebudu mít práci…
nedává mi to moc možností.
A kam půjdu, když ne k otci?
Poslal tě, co?
Zabil by tě, kdyby mohl.
Za to, co jsi mu udělal.
Za to, co jsem mu já udělal?
Říká to pořád.
Za to, co jsem mu já udělal?
Právě jsem ti řekla, že se k tvému otci vrátit nechci.
- Po tom všem, co udělal? - Nebo na ulici. Kam mám jít?
Procvičovali jste to spolu?
Tak kam mám jít?
Ke tvému otci?
Na ulici?
Za tvým šéfem?
Vydíráš mě?
Lord Henry Wingrave, předpokládám.
Je ohromné, kam až jsi to dotáhl.
Vytočil tě
a teď mě vydíráš.
O těch záznamech z rejstříku mladistvých možná ani neví.
Jsou zapečetěné, co?
Jak zvláštní, že nic neví.
Nemám žádné peníze, mami.
- Ty nejsi boháč, Petie? - Ne.
Jen pro jednoho děláš?
Promiň, jestli jsem si to špatně vyložila.
Neocenitelné dědictví. Nechybí, bylo ukradeno.
Promiňte, chybějící a ukradené jsou pro mě zaměnitelná slova.
Ale obávám se, že ukradené klenoty jsou to nejmenší.
Jak to myslíte?
Pan Wingrave nás požádal o plnou zprávu.
Zdá se, že pan Quint byl pěkný zlodějíček…
a patrně se dopustil zpronevěry.
Samozřejmě.
Zmínil se ti o něčem, Rebecco? Sebemenší náznak?
- Existuje důvod, proč by se vám svěřil? - No…
my jsme…
- Chci říct, že… - Chápu. Svěřil se vám tedy?
Já…
Rebecco, prosím. Jestli něco víš, musíš mu to říct.
Ne, on…
řekl…
Zmínil, že má peníze.
Jen trochu peněz?
Čtvrt milionu liber?
- Cože? - Ne.
- Řekl mi, ať si sbalím tašku. - Tašku?
Ano.
Že spolu pojedeme do Ameriky.
To zní báječně.
Řekl jen to, že má plán a že bychom spolu bydleli ve Státech.
- A to vám dávalo smysl? - Já nevěděla…
S platem sluhy?
On není sluha.
- Nevzbudilo to žádné podezření? - Ne.
Ne tak, jak to teď říkáte.
Jste si jistá, že vám neřekl, odkud ty peníze vzal?
- Ne. - Ne, nejste si jistá?
- Nebo ne, neřekl? - Neřekl.
Ani své přítelkyni?
Jen abyste si bez vysvětlení sbalila? Vůbec nic?
Nemůžu vám pomoct.
Kdyby mu na ní záleželo, tak by jí řekl, že má peníze.
- Ne, on… - Kdyby ji miloval, řekl by jí víc.
- Ne, on… - Možná ne, když vás tu nechal.
On by neutekl!
Máte pravdu.
Milesi, měl bys být v posteli.
Nemohl jsem spát. Já ne…
Mám pocit, že už nikdy neusnu.
Slyšel jsem, co ten policista řekl, než odešel.
- Flora a já jsme poslouchali na schodech. - Nedělej si starosti. Běž spát.
Máte pravdu.
On neutekl.
Řekli jsme jim to, ale nevěřili nám.
Čemu nevěřili?
O tom monstru.
To, které ho vzalo a bylo to hrozné a my jsme mysleli, že je…
Ale pořád tu je,
takže je to v pořádku.
Mám vám říct, ať si neděláte starosti.
Nedělejte si starosti.
Pořád tu je.
Milesi?
Milesi!
Proč nepoužiješ mixér?
Ušetří ti práci.
Mixér? Vypadám jako amatér?
Mixér poškodí molekuly glutenu, drahá Hannah.
Aha.
Molekuly glutenu, chraň Bůh.
- Pečení je jen chemie. - No, vytírání podlah taky.
Bělidlo, voda a hodně prostředku na nádobí kvůli citronové vůni, samozřejmě.
Vážně, udělej to mixérem.
Co to je?
Těsto.
Syrové těsto?
Super, umírám hlady.
Práce kvapná málo platná, Jamie.
Mixér by poškodil molekuly glutenu, a to nesmíme.
Bůh nám pomáhej, jestli ty molekuly nebudou prvotřídní.
Zase jedna z Owenových lekcí fyziky vaření.
Ano, dobrá přednáška.
Je to chemie.
- To jistě. - Co?
Ahoj, Rebecco, drahá.
Oběd bude dneska pozdě. Něco o atomech glutenu.
Řeknu to dětem.
Zůstaň tu s námi. Sedni si a napij se.
Konvice je ještě teplá.
Děti zvládnou 15 minut samy.
Nemám žízeň, díky.
Asi půjdu na vzduch. Dnes je docela teplo, že?
Jak se máš, holka?
Přišla ses popást na cizím utrpení? Říct mi, že jsi o něm měla pravdu?
Nejen grázl, ale nakonec i zloděj.
O tohle ti jde?
Nepřišla jsem mluvit o něm.
Někdo by měl poukázat na to, že tohle je tvoje chvíle.
Chvíle, na kterou jsi stále čekala.
A konečně je tady a ty jsi tak sklíčená, že ji ani nevidíš.
Chtěla jsem ti to říct.
Já bych si toho cenila.
O čem to mluvíš?
Promluv si s naším fantomovým šéfem.
Řekni mu o té stáži.
Tohle divadlo?
Quint? Celý ten podvod?
Teď by to pro tebe mohl udělat.
Vrať se na svou dráhu advokáta.
Vrať se k tomu, co bylo tvým cílem, předtím než jsi Petera vůbec poznala.
No, to je…
Mrzí mě, že tě to bolí.
Nezasloužíš si to.
A mrzí mě, že to vidím.
A jestli můžu jakkoli pomoct,
řekni mi to.
Ráda to udělám.
Děkuju.
Becs.
Co…
- Kde jsi sakra byl? - Ticho, prosím.
Řekls, že se vrátíš a ať si sbalím!
- Uslyší tě, prosím. - To je dobře! Měli by!
Ať zavolají policii. Tys kradl…
- Já vím… - Okradl jsi je.
Chtěla jsem s tebou odjet, a udělals ze mě komplice.
Udělal bys ze mě zločince, aniž bych o tom věděla.
- Tak to není. - Odešel jsi.
- Neodešel. - Ani vzkaz.
- Nikdy… - Co?
Nikdy jsi mě nemiloval.
- Neřekls mi pravdu. - Neopustil jsem tě.
Byl jsem tu celou dobu, ale nemohl jsem…
Neviděla jsi mě, ne hned. Musel jsem vymyslet, jak to udělat, aby…
Abys mě mohla vidět.
Tak to se musíš snažit víc.
- Mnohem víc. - Becs, nechoď…
- Co je? Bojíš se, že ti vrazím? - Ne.
Myslíš, že si to nezasloužíš? Ale zasloužíš.
Prosím tě, poslouchej! Jen na moment.
Nikdy jsem tě neopustil, Becs.
A neopustím.
Bez tebe bych neodešel a ani neodejdu, proto tu jsem.
Promiň.
Promiň, že jsme byli od sebe…
takovou dobu, já ani…
Ani nevím, jak dlouho to bylo.
Co to znamená?
Tohle tě zneklidní.
Zneklidní?
Jsem mnohem víc než jen zneklidněná.
Prosím, jen…
nastav ruku.
Co?
Proč?
Jen nastav ruku.
A prosím tě…
prosím tě, přemýšlej…
která jediná věc…
jediná věc…
by mě od tebe mohla oddělit.
Já…
Smíme jít, slečno Jesselová?
Slečno Jesselová?
Rebecco?
Ty jsi pořád tady?
Jsi v pořádku?
Myslím, že ano.
- Děti už spí. - Já vím.
Mám o tebe obavy, drahá.
Jsem v pořádku.
Zlomky, co?
Ano.
Já je jako malá nesnášela.
Flora…
Je v nich dobrá.
Víš,
kamarádka mi jednou řekla o zlomcích a truchlení nad jejím rozchodem.
Jak dlouho se truchlí, matematicky řečeno.
A co to bylo?
Prý je to polovina délky vztahu.
Polovina?
Dostat se z toho.
Polovina délky vztahu, což pro tebe…
není tak dlouho, ne?
No, ne všechno má polovinu života,
že?
To je fakt.
Petere.
Petere?
Celý den jsem se držela, abych sem nepřišla.
Vědomí, že jsi tady nahoře a já dole, je mučení.
Já vím.
Vidím tě ve třídě.
Nemohl jsem to skrz děti risknout.
Přemýšlela jsem.
Co kdyby…
Co kdybychom to udělali?
A co?
Odjeli do Ameriky.
Já vím, jen…
Uděláme to i tak a…
ať si lidé myslí, že jsem čarodějnice, co mluví do vzduchu, ale budeme spolu.
Nemůžu opustit Bly.
Za příjezdovou cestu se nedostanu.
Jdu, běžím a jakmile se…
dostanu na okraj pozemku, vrátím se zpátky sem.
Dovnitř. Přesně tam, kde se to…
Řekneš mi to už?
Jak se to stalo?
Ne.
Jsi přímo přede mnou.
Jsi přede mnou a nemůžu se tě dotknout.
Necítím tě, nemůžu se tě dotknout. To není fér!
Není to fér, sakra!
- Jsi tady a slyším tě… - Musíš být…
Ticho, Becs!
Becs?
- Prosím. - Petere?
- Co to sakra… - Co?
Kde jsem byla? Co se stalo?
Nevím.
Co to sakra je?
Co je to? Slyšíš to?
Byla jsem…
Najednou jsem byla někde jinde.
Co je to klepání?
Co jsi mi to udělal?
Co je to?
Ale ne.
Tohle mi řekneš?
Už jsi zase tady?
A podívej se na tohle.
Podívej se na sebe.
- Podívej se na tohle. - Ne, dost!
Dost.
Zpátky.
Zpátky. Musím se vrátit.
Musím se vrátit.
Ahoj, kde ses schovávala?
Schovávala?
Poslední dobou vypadáš líp. Mluvila jsi s Henrym?
S Henrym?
Abys pro něj pracovala v Londýně, jak jsme mluvily.
Jak jsem mohla zapomenout? Ano.
Volala jsem mu.
- Já myslela, že to uděláš osobně. - Rozmyslela jsem si to.
- A? - A co?
A co říkal?
Jen…
že to zváží.
Zváží?
To vážně?
Kretén.
Dluží ti to.
Jsi v pohodě?
Jo.
Nevyšlo to.
Ne.
Můžu to zkusit?
Peter se nevrátil, aby ji našel.
Nechal ji na hranici Bly.
Milesi, přestaň!
Na hranici, kterou spolu nemohli projít.
Slečno Jesselová! Milesi, přestaň!
A i když nerada ztrácela čas upadáním do vzpomínek,
aspoň tam měla společnost.
Jeho společnost.
Petere?
Petere.
Becs.
Kde jsi sakra byl?
- Už je to skoro týden. - Promiň, já…
Učím se…
Objevuju…
Co? Kde?
Tady v Bly.
Viděl jsem různé věci…
Důvěřuješ mi?
Potřebuju, abys mi důvěřovala, protože mám plán.
Plán, kde budeme zase spolu.
A dotýkat se
a cítit se.
Takže…
tyhle malé…
zádrhely, když jsem uvnitř…
Nevím, jestli se mi líbí být zatlačená do vzpomínky.
Já vím, mně taky ne. Ty mě tlačíš…
- Ne schválně. - Já vím.
Ale o to jde, je to…
dočasné.
Je to jen výkyv.
Ale co když to jde jinak?
Jinak…
jak být doopravdy spolu.
Úplně spolu.
Jak?
No, o to jde.
Je to jako předtím, jako…
ty malé výkyvy, ale pokud to bude fungovat…
mohlo by to trvat věčně.
Byli bychom spolu…
a sdíleli život.
Nechápu to. Jak?
Je to jednoduché.
Mnohem jednodušší než myslíš, ale…
V podstatě záleží na tobě.
Je to na tobě.
Proto tyhle…
výkyvy nikdy netrvají.
Proto jsem vytlačován ven, protože…
Protože jsi mě nepozvala.
Musíš se jen rozhodnout, že je to navždy.
Trvale.
Já…
Jak bych…
- Co… - Já nevím…
Přesně nevím, ale…
Ale myslím, že…
Myslím, že ty…
a já…
se staneme my.
Jsi to ty.
Jsem to já.
Postaráš se o mě, ano?
Samozřejmě.
A budeme spolu?
Budeme všechno sdílet. Budeme si rovni.
Slibuju.
Miluju tě, Petere.
Miluju tě, Becs.
Jsi to ty.
Jsem to já.
Jsme to my.
Jsi v pořádku?
Ano, jen…
Ukážu ti, jak jsi nádherná.
- Můžu to vidět? - Ne.
No tak.
Pojď sem.
Otoč se. Pojď sem.
Já…
jsem zase upadla do vzpomínek, že?
- Ano. - Já…
Myslela jsem, že budeme spolu.
Ale to jsme.
Petere.
Slíbil jí, že si budou rovni.
Ale byla v bezpečí, upadnutá do jejich vzpomínek,
kde mohli být spolu.
A on byl tady…
sám.
A strávil až příliš svého života sám.
Jsme to my, Becs.
Ne!
Hej, Floro.
Co to…
Do hajzlu.
OK.
Jsi v pořádku.
Čí je to?
Henry řekl, že jestli ho chceš, je tvůj.
Dalo to trochu práci, ale umím být přesvědčivý.
Umíš být přesvědčivý.
Víš, takovou kožešinu…
musíš cítit na kůži.
Musíš.
Jednou v životě.
Nedá se to srovnat.
Ne.
Tuhle ne, prosím.
Ukážu ti, jak jsi nádherná.
Ne.
Prosím, tuhle vzpomínku ne.
To není vzpomínka, Becs. Já…
Já myslel, že ti to udělá radost.
Ale byla.
Pořád jsem upadala do vzpomínek.
Já vím.
- Já vím. - Protože ses ukryl.
Ty…
Po tom jezeře ses přede mnou ukryl.
Ukryl ses a já se sem pořád vracím.
Ukážu ti, jak jsi nádherná.
Protože jsi odešel.
Tak nádherná.
Odešel jsi.
- Když mi voda vešla do plic, odešel jsi. - Tak nádherná.
Nechal jsi mě na to samotnou.
Tohle jsi neřekl.
S tím jsem nesouhlasila…
Ne…
Nesouhlasila jsem.
- Nádherná. - Já…
Nádherná.
Musel jsem.
Co?
Moc mě to mrzí.
Ale musel jsem, abych…
Abychom mohli být spolu.
Ty zasranej hajzle!
Tys mi sakra lhal!
Ty hnusný lháři!
- Musel jsem! - Ne!
Promiň, ale musel jsem.
- A ty budeš muset taky. - Jak se opovažuješ?
Pochopíš to.
Až…
Až potkáš ty ostatní. Až uvidíš, co se tady s námi stane, Becs.
Prosím.
Vím, že existuje cesta ven.
Dokázala jsi to. Dokázali jsme, že existuje způsob…
Jak?
- Prosím, teď ne. - Jak?
Teď ne.
Jak? Jak se dostanu ven?
Ukážu ti…
Sakra, zrovna jsem byl uprostřed…
Ne.
A podívej se na tohle.
- Podívej se na sebe. - Zase to musíme dělat?
Zrovna jsem byl uprostřed něčeho důležitého.
O tom pochybuju.
Znáš ty ostatní?
Zdá se, že chodí na spoustu míst, co?
Becs, děti.
Mohou přeskakovat na ty nejlepší vzpomínky
a do těch nejkrásnějších chvil.
A já vždycky skončím tady.
Je to tak zlé?
Je to peklo.
Jako bych byl v pekle.
A kam jinam bys šel?
Nejdřív jsem myslel…
že to není tak zlé. Chci říct…
že to mohlo být horší.
Mohl jsem být zpátky doma…
s tátou.
Mohl jsem upadnout do jedné z těch nocí.
Ale pak jsem si uvědomil, proč je tohle horší.
Proč je tohle peklo?
Protože tenkrát jsem byl dítě.
Nerozuměl jsem tomu, co se mi dělo.
Nevěděl jsem, co to znamená a…
A ty jsi tam byla.
Řekla jsi mi, že je to v pořádku.
Že to, co dělal…
bylo v pořádku.
Řekla jsi mi, ať neblázním.
Tohle jsi mi řekla.
Ale byl jsem nevinný, že?
Nic jsem nevěděl.
Ale tady a teď…
Už to vím, že?
Teď, když tě vidím u těch zatracených dveří…
Myslím na každé dítě, které u nás kdy přespalo.
A jak jsi věděla, co jsi věděla,
a nezastavila ho.
Proč jsi ho nezastavila?
Zabil by tě, kdyby věděl, kde jsi byl.
Tys mě zabila, mami.
Zabila jsi mě, když jsi mě žádala, abych to udělal.
Udělal jsem, co jsi chtěla.
A to mě zabilo.
Doufám, že pozdě v noci myslíš na to,
jak jsi zabila svého syna.
Zlato, já ani nevím, že jsi mrtvý.
Ale já byl…
Byl jsem přímo…
uprostřed…
něčeho.
Děkuju.
Floro, pospěš.
Prosím, pospěš.
Prosím, pokračuj.
Nech toho.
- Prosím. - Nech…
Toho!
Přestaň, Floro.
- Ne. - Musí zůstat tam, kde je.
Promiňte!
- Floro! - Promiňte!
To vážně?
Hned jak odejdu, tak ty děti rozděluješ. Zneužíváš…
Jejich dobrosrdečnost!
Styď se.
Máš mě varovat.
- Promiň, musel jsem. - Nemám rád, když mě nevaruješ.
Já vím, promiň. Nechtěl jsem.
Už to tak nebude, dobře?
Slibuju.
Vysvětlím to, ale nebude…
Petere?
Jak dlouho jsem…
Jsi zpátky.
Jsi v pořádku?
Jsi zpátky.
Promiň.
Ne, to nic.
Taky jsem byl pryč.
Ale teď jsme zpátky.
Jsme zpátky.
Jsme skoro hotovi.
Teď to musíme dokončit.
- Ne, je moc brzo. - Ne, je vhodný čas.
Je vhodný čas.
Ještě chvíli…
- Měli bychom jim dát ještě chvíli. - Nemáme čas.
Vezme je. Nemáme čas.
O čem to mluvíš?
No…
o tom, o čem tady celou dobu mluvíme.
Ta zvláštní věc, ta poslední věc, kterou jsme po vás chtěli, děti.
Věčný domov.
Přesně tak.
Věčný domov.
Už je čas?
Ano.
Proč to nemůžeme nechat tak, jak to je?
- Ty zádrhely nejsou tak špatné. - Já vím, ale…
No, já a slečna Jesselová…
od vás dvou potřebujeme trochu víc.
Mluvili jsme o tom, pamatuješ?
Ten speciální dárek dovolí mně a slečně Jesselové…
se s vámi kamarádit.
Vaši nejlepší kamarádi. Navěky.
A zachrání nás to.
Zachrání nás to před…
víte čím.
- Ale já myslel, že jsi řekl… - Vím, co jsem řekl, Milesi.
Ale teď to musíme dokončit, dobře?
Musíme.
Petere.
Možná můžeme počkat, až…
Až co, Becs?
Co? Dokud nezmizíme?
Až budeme vypadat…
Takhle?
Protože tohle se stane, Becs. Tohle se stane, Milesi a Floro.
Chcete, aby se nám to stalo?
- Slečně Jesselové? Mně? - Ne, jistěže ne.
Protože tohle se stane každému, kdo zemře v Bly.
Ale s vaší pomocí ne.
Vy…
Vy nás můžete oba zachránit.
Pomůžete nám se z toho dostat pomocí té hry, o které jsme tolik mluvili.
Útěk z vězení?
Přesně tak, útěk z vězení.
Pořád nevím, jestli je to dobrý nápad.
Slečno Jesselová,
slibujete, že je to dobrý nápad?
Floro, já…
Vím, že je to děsivé, ale…
nemáme čas.
Takže Milesi, potřebuji tvou pomoc a slečna Jesselová potřebuje tvoji, Floro.
Nemám pravdu?
Je to snadné.
Musíte…
myslet, co nejvíc to jde.
Myslete na sebe…
a na mě…
a pak myslete na nás.
Co nejvíc to jde. Myslete na nás.
A nemusíte se ničeho obávat.
Ničeho, protože upadnete do snů. Ve věčném domově, jak jsme řekli.
- S mámou a tátou? - Přesně tak.
S milující mámou a tátou.
Slibuješ?
Až upadneme do snů, budeme s maminkou a tatínkem?
Přesně tak.
Budeme s maminkou a tatínkem, a oni nezmizí, že?
To se jim nestane.
Protože umřeli někde jinde.
Budou mít své tváře a ty taky.
A budeš šťastný.
A pak budou všichni…
Slibuješ?
Slibujeme.
A teď oba…
myslete co nejvíc…
Floro…
dívej se na slečnu Jesselovou, a Milesi, ty na mě a myslete na nás.
A co slečna Claytonová?
- Co se s ní stane? - Nic špatného.
Nic špatného, slibuju.
Vidíte, slečno Claytonová? Není se čeho bát.
Já jdu do věčného domova s mojí mámou,
a bude to…
naprosto úžasné.
Ne!
Jo, přesně tak.
Běž za slečnou Jesselovou.
Pořád se necítím…
Už žádná bolest.
Už nikdy žádný smutek.
Už žádná škola, žádná šikana.
Vezmu si to všechno.
Vezmu to všechno.
Nic smutného tě už nikdy nepotká.
Budeš s mámou a tátou…
na bezpečném místě.
Se dvěma lidmi, kteří tě tak moc milují.
Tak moc.
To tě dělá nejšťastnějším člověkem na světě.
Nejbohatší osobou.
Přál bych si…
Přál bych si být tak bohatý.
Tak se nade mnou smiluj.
Buď hodný kluk.
Ne!
Jsi to ty.
Jsem to já.
Jsme to my.
Ne!
- Ne! - Jsme to my.
Ne!
Becs.
Becs, jsi to ty?
Bože můj, je to tak zvláštní, že?
Je to tak zvláštní.
My…
Cítíš ji?
Jo, trochu.
Miles je jen…
Je jen takové lechtání.
Úplně naspod.
Dani! Děti!
Musíme se jí nadobro zbavit.
Becs, můžu ti věřit, že tuhle dokončíš?
Pořád nevím, proč musíme.
Protože to ví.
To nic.
Umlč ji a udělám to sám.
Floro! Milesi!
- Ne! - Už jdu!
Vrátím se. Nikam nechoď.
Milesi!
Ach, tady jsi. Kde jsou všichni?
Hannah, ty krásná krasotinko.
Mám pro tebe překvapení.
Půjdeš se mnou?
Dobře, ale kam jdeme?
Ukážu ti to.
Pojď.
Tak kam jdeme?
Víš…
Říkal jsem si, proč jsi tak výjimečná…
Vím, že je to ze začátku dezorientující, ale ty…
Fakt jsi to ztížila.
Chodit kolem každý den.
Uklízet a vymýšlet nové oblečení.
Pokračovat, jako by se nic nestalo.
Myslel jsem, že jsi tvrdohlavá, ale bylo to víc než to, že?
Ptal jsem se ostatních.
Prý to chvíli trvá.
Zdá se, že každý to má jinak, ale ty…
Ty jsi snila dál.
Pak jsem na to došel.
Už vím, koho mi připomínáš.
O čem to mluvíš?
Už jsme skoro tam.
Uvidíš.
Jako malý jsem sledoval jeden kreslený film.
- No… - Wile E. Coyote.
Nerada vám to říkám, pane Milesi, ale pořád jste malý.
Wile E. Coyote, pamatuješ? Dělal to pořád.
Rozeběhl se z útesu.
Rozeběhl se z něj…
a pořád pokračoval.
To jsi ty. Toho mi připomínáš, Hannah.
Prostě ses rozeběhla z útesu…
a běžela dál.
Pokračovala dál.
Uklízela dům,
vymýšlela nové šaty, náušnice a tak dále.
- O čem to propána mluvíš? - Ale jde o to, že…
když se Wile E. Coyote podíval dolů…
spadl.
Jen když se podíval dolů.
Musíš se podívat dolů, Hannah.
Pak s tou šarádou můžeš přestat.
Tak už spadni, do jakéhokoli snu chceš,
zatímco se tvoje tvář vytratí, jako zapomenutá vzpomínka.
Nebuď směšný. Tak pojď.
- Jdeme dovnitř. - Ne.
Už mi leze krkem dívat se,
jak se tu naparuješ.
Ne, je třeba tě postavit do latě.
Je třeba, aby ses podívala dolů.
Ne.
Píp, píp.
Je to příležitost ke zlepšení svého umu.
V Paříži jsem byl sous-chef. Krájel jsem jen zeleninu.
Tady budu všechno dělat sám.
Bude to skvělá zkušenost.
Vařil byste pro dvě děti.
Nevím, jestli takovou zkušenost hledáte.
Milesovi je sedm a je zatraceně vybíravý.
Floře je pět a je to zlatíčko, ale…
Miles je pryč.
A Flora možná taky.
A nemůžu s tím nic dělat, protože…
Protože jsem mrtvá.
Ach bože.
Jak mi to šlo?
Vedla sis dobře.
Řekla mi, abych předstírala.
Už ji nemohl vidět.
Tak mi řekla, co mám říct.
Rozvaž ji, Floro, rychle.
Pořád to nechápu.
Já myslela, že hrajeme hru.
- A že potřebujete moji pomoc. - Ne, Floro.
Tolik pomoci by nikdo nikdy potřebovat neměl. Od nikoho.
Miles?
Je příliš pozdě.
Je příliš pozdě, ale ne pro ni.
Odveďte ji odtud.
Odveďte ji co nejdál od domu, jak to jen jde.
Pokračuj. Rychle.
Děkuju.
A co Miles?
To nic. Musíme odtud vypadnout.
- Kam jdeme? - Nevím, kamkoli.
Ne! Tahle hra se mi nelíbí!
- Nikam nejdu! - Floro!
A nemůžete mě donutit!
- Milesi! - Musíme jít!
Kde jsi?
Překlad titulků: Leona Filipová