EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Jag heter Hannah Grose. Året är 1987.
Dominic är död.
Charlotte är död. Rebecca och Peter är döda.
Jag är död.
Ja.
Jag vill hjälpa dem.
Det kan du inte.
Nej.
-Varför då? -Jag glider iväg, Owen.
Jag känner det, även nu, och…
Jag vill inte glida bort.
Jag vill stanna här med dig.
Det kan du inte.
Nej, det kan jag inte.
Här.
Precis här och nu.
"Vilken besynnerlig och charmig man," tänkte jag.
Det hade gått så länge att jag glömt den känslan…
Jag såg på dig och…
…glömde nästan bort mig själv.
Jag har försökt att inte tänka på dig.
Väldigt hårt, men jag…
Jag tänker ofta på dig.
På platserna vi skulle åka till om vi lämnade Bly.
Var vi skulle bo.
Du skulle ha en restaurang.
Få mig att smaka på alla goda recept du skapat
i ditt vackra, galna huvud.
Jag tänker alltid att jag skulle vilja
tillbringa resten av mina dagar med dig.
Lyssna på dina hemska vitsar,
hålla din hand och…
Jag älskade dig, Owen.
Jag borde ha sagt det.
Vilket liv vi kunde ha haft.
Hade det inte varit underbart?
Jag föredrar det här.
Den här.
Den här dagen med dig.
Jag vet.
Men jag antar…
Du måste varna mig, eller hur?
Du måste hjälpa mig.
Jag gjorde ju det.
Där ute.
Du måste hjälpa mig där ute.
Du måste hjälpa oss alla där ute.
Här inne är jag du.
Det är inte jag.
Det här är bara du.
Du har älskat mig…
…så jag finns alltid här.
Du vill inte se mig skadad.
Eller barnen.
Om jag går vet jag inte vart jag går efteråt…
Var modig i döden, Hannah.
Vi vet båda att du inte är självisk nog
att gömma dig i ett minne.
Sluta!
Flora! Gå in!
Göm dig nu!
Släpp henne.
Nu!
Sluta!
Snälla.
Släpp henne.
Snälla.
Jag och min älskling ligger
Under tårpilen
Flora.
Miss Jessel.
Hjälp mig!
Miles! Hjälp mig!
Jag gav dig din frihet.
Miles!
Och du låter den drunkna.
Hjälp mig!
Miss Jessel.
Hallå!
Farbror Henry!
Sätt ner henne!
Farbror Henry!
-Hjälp! -Kom igen, sätt ner henne nu!
Sätt ner henne.
Farbror Henry!
Hjälp mig!
Du dödar honom!
Hjälp! Sluta!
Hjälp!
Farbror Henry!
Hjälp!
Är det Henrys bil?
Ni, inte här.
Nej, vad gör ni här?
Det här låter galet, men vi båda hade en hemsk dröm,
så vi körde bara och…
Sjön.
De…
De behöver er vid sjön.
Hjälp!
Hjälp mig!
Snälla, hjälp mig.
Det är okej, raring.
Du känner det inte.
Okej? Jag känner det åt dig.
Jag försänker dig en sista gång.
Kom igen, raring.
Låt mig ta hand om det.
Släpp in mig.
Det är du.
Det är jag.
Det är vi.
Mamma.
Såja, raring.
Det är okej.
Owen!
Gå!
-Dani! -Henry, hallå.
Owen försökte blåsa liv i Henry som svävade mellan liv och död.
Snart drömhoppade Flora oändligt på Bly.
Det hade slutat så om inte au pairen
hade sagt det hon sa i det kritiska ögonblicket.
Nåt hon inte förstod fullt ut,
men nåt hon kände på djupet.
Hon måste testa.
Det är du!
Det är jag!
Det är vi!
Dani!
Det är vi.
Kände du det?
När han kollar brunnen
säg åt Owen att jag är ledsen.
Att jag älskar honom.
Och resten…
…det är bara…
Jag är så ledsen, Miles.
Förlåt.
Det är vi.
-Nej! -Det är okej.
Det är okej.
Okej.
-Okej. -Det är okej.
Au pairen bjöd in Viola i sig själv
och inbjudan accepterades.
I den stunden bröts förtrollningen som Viola kastat över Bly…
Flora!
Farbror Henry!
…och alla själar i hennes tyngdkraft släpptes.
Farbror Henry!
Miles!
Förlåt mig, ungar.
Jag är så ledsen.
Hannah, var är…
Var är Hannah?
Nästa dag hjälpte Owen fem män från stan
när de lyfte hushållerskans kropp från brunnen.
Man antog att hon hade dött av misstag.
Att hon råkat snubbla.
Under de följande dagarna kom ett lugn över Bly Manor
för första gången på århundraden.
Luften var annorlunda, lättare.
Allt som en gång hade fångats på gården var nu borta.
På nån annan plats.
Din pappa…
…lärde mig hur man gör.
Han hade ett knep för det.
För många saker faktiskt.
Min favorit…
…var när han lärde mig att sy lappar på knäna på mina byxor.
Visste pappa hur man syr?
Väldigt väl.
Kan du lära mig att sy fast lappar på saker?
Om du vill.
Har du några andra berättelser, farbror Henry?
Om er pappa?
Ja, det har jag. Många.
Och om er mamma.
Jag ska berätta alla historier jag har.
När hushållerskans kropp tagits från brunnen
sa några i byn att kocken åkte med henne ända till obducenten.
Där insisterade han på att tvätta av henne själv,
vilket han gjorde med en mjuk handduk, lavendeltvål
och stor omsorg.
Han var med henne tills hon begravdes
och älskade henne hela vägen.
Jag har hört och jag tror att han fortfarande älskar henne.
Är du klar här uppe?
Jag blev distraherad.
Det är okej. Jag hjälper dig.
Vad är det?
Jag vet inte.
Dani.
Jag känner henne.
Här inne.
Det är så tyst, men…
…hon är här inne.
Och den här…
…delen av henne…
…som är här inne är inte…
…fridfull.
Det är tyst, men…
…det är inte…
…fridfullt, det är…
…ilska.
Jag har en känsla av att jag går igenom en…
…tät…
…överväxt…
…djungel…
…och jag ser inget förutom vägen framför mig.
Men jag vet…
…att det finns…
…nåt som…
…gömmer sig.
Ett argt, tomt, ensamt monster.
Det iakttar mig.
Speglar mina rörelser.
Det är utom synhåll…
…men jag känner det. Jag vet att det är där.
Och det väntar.
Hon väntar.
Och nån gång…
…kommer hon att ta mig.
Vill du ha sällskap?
Medan du väntar på djungelmonstret?
Vill du ha sällskap?
Kommer ni att hälsa på?
Det beror på vart ni ska.
Amerika, tror jag.
Tja…
Då kan jag det.
Det är nog dit vi ska åka.
Åtminstone ett litet tag.
Sen då?
Det är grejen med äventyr, det är inte tänkt att man ska veta.
Det är halva nöjet.
Till dig.
-Är du säker på att du vill ge mig den? -Du måste ha den.
Det är du.
Tack, Flora.
Bra jobbat, chefen.
Ta hand om dig.
-Ja. -Var försiktig.
Tja…
Jag antar att jag…
Jag vet inte hur jag ska tacka dig.
Jag är så glad.
Ni har varandra nu.
Jag vet.
Det är rätt.
Jag…
Jag har sån tur, eller hur?
Det har du också, miss Clayton.
Var skulle vi stackare vara…
…utan storsintheten från de bättre?
Och tur.
Allt bra, Poppins?
Ja.
Det ser ganska lantligt ut norrut.
Det är mycket natur.
Om några veckor kan vi ta tåget.
Komma till Vermont vid jul.
Det kan bli kul.
Du kommer att skratta, men…
Jag har velat åka sen jag såg White Christmas som liten.
-Det måste inte vara Vermont. -Det är inte det.
Snö låter trevligt.
Jag…
Vi borde inte planera julen.
Den är långt bort.
En dag i taget.
Ja, jag vet. Förlåt, jag…
-Jag är… -Realistisk?
Det är okej.
En dag i taget är okej för mig.
Så länge de dagarna är med dig.
En dag i taget är det vi har.
Det är egentligen det alla har.
Dagarna blev månader,
månaderna mer och innan au pairen visste ordet av det
hade ett år gått.
Ett varv runt solen och hon var kvar här.
Hon var sig själv.
Jag har nåt till dig.
Jaså?
Ja.
Är det en månvinda?
Ja.
De är väldigt sällsynta.
Jag har ett problem.
Eller vi har ett problem snarare, Poppins.
Åh, nej.
Du förstår…
Jag är inte less på dig.
Alls.
Jag är faktiskt ganska kär i dig.
Ett år blev två.
Och två förvandlades till en oändlig tid
verkade det som.
Tre…
…fyra, fem år skulle gå.
Och sen var det fridfullt.
-Tjugofemtusen kroner? -Nej.
-Tjugofemtusen dollar? -Nej.
Hur kom dollar in i bilden?
Äntligen var det fridfullt djupt inne i au pairens hjärta.
Den friden varade i flera år,
vilket är mer än vissa av oss nånsin får.
Hur många år i köket? Min matlagning suger fortfarande.
Vad har hänt här?
Jag fann den på gatan.
Jag ville rädda den.
Ge mig den.
Ska jag röra?
Ja, se om du kan rädda den.
Vad pågår här?
Där är ditt problem. Dina rötter har…
-Dani, varför är det en… -Hör här…
…du är min bästa vän.
Och jag älskar mitt liv.
Jag vet inte hur lång tid vi har,
men oavsett hur lång…
…så vill jag dela den med dig.
Jag vet att vi inte kan gifta oss,
men jag bryr mig inte.
Genom ringarna vet vi.
Okej? Och…
…det räcker för mig.
Om det räcker för dig.
Jag tror att det räcker för mig.
-Jag älskar dig. -Jag älskar dig.
Vilka glada nyheter. Jag är så glad för er skull.
-Tack. -Tack.
Vad vackert det är här, Owen.
Tack.
Ja, jag…
Jag är nöjd.
Vi har många stamgäster nu, vilket är trevligt.
De kommer och beställningen är redo.
Det är roligt att veta att man har en plats folk vill återvända till.
-Bra. -Ja.
Och ingen har klagat på namnet?
ETT SMÖRIGT STÄLLE
Okej.
Okej, vissa himlar med ögonen.
Men jag glömmer aldrig
hur det irriterade henne tills hon äntligen skrattade
och inget var bättre än hennes skratt.
Ja.
För Hannah.
Hannah.
Har ni hört av Henry?
-Jag hör av mig då och då. -Merci.
Vi har inte pratat med barnen på länge.
Men de växer upp
och ger sig ut i världen.
Vilken unge vill prata med gamlingarna?
-Är allt bra? -Ja, jag mår bra.
Jag försöker åka när jag kan.
De kom faktiskt hit på semester för några månader sen.
Korsade havet för ett äventyr.
Henry, Miles, Flora.
Floras pojkvän.
Har Flora pojkvän?
Hon är 12.
Hon är 17.
-Ja. -Herregud.
Helt förälskad.
Henry är livrädd.
Tur han är nykter nu, annars hade han supit.
Så de är lyckliga?
Ja.
Men det är intressant hur de pratar om Bly.
Har ni pratat om det?
Nej, det är det som är intressant.
De minns inget om det.
-Va? -Inget?
Nej.
Bara barnen. Henry…
…minns allt.
Jag nämnde Hannah och Flora frågade vem jag pratade om.
-Det har varit så här ett tag. -Så…
Om de inte minns Hannah så minns de inte…
Så de har glömt allt?
De vet att de bodde på Bly när de var barn.
De sa att de kände igen foton på Hannah,
men bara som kvinnan som bodde med dem.
Detaljerna, de specifika stunderna…
…skräcken vi trodde skulle infektera deras liv har bara…
…bleknat.
Det enda som är kvar är formen.
Bly var deras sommarhem.
De bodde där när de var barn.
Tror du Henry kommer…
…att berätta?
Skulle du?
Det verkar gå bra för dem.
Jag skulle…
…låta dem vara.
Låta dem leva sina liv som de borde.
Utan att nåt hänger över dem.
Det förtjänar de.
Det gör vi alla.
Ska vi prata?
Jag tar det som ett nej.
Herregud!
Vad händer?
Är du okej?
Vad hände?
Jag såg henne.
Hon är där.
Vad såg du?
Henne.
Jag ser henne hela tiden.
Okej.
Just det.
Okej.
-Det är borta. -Är det borta?
-Är det? -Det är okej.
Vi klarar oss.
-Tro inte det värsta. -Jamie.
-Vi vet inte vad det betyder. Vi… -Jamie.
Vi kan få många fler år tillsammans.
Dani.
Vi kan få så många år till.
Vi håller koll på det, så löser det sig.
Okej?
Det ordnar sig.
Jag diskar från och med nu.
Okej?
Du är ändå dålig på det.
Kom hit.
Det är okej.
Det ordnar sig.
Kön var hemsk, men jag har det.
Vårt äktenskap är officiellt civilt.
Vi gifter oss igen när vi kan.
Det verkar räcka för stunden.
Dani.
Dani?
Dani.
Det är okej.
Okej.
Ser du henne?
Jag ser bara dig.
Förlåt.
-Jag märkte inte allt vatten. -Det är okej.
Vatten är lättstädat.
Jag är så trött, Jamie.
Jag vet.
Det känns som att jag bleknar varje dag, men jag är fortfarande här och…
Hördu.
-Jag förstår det inte. -Du är fortfarande här.
Du är här.
Det är som att jag ser dig…
…och jag känner att du rör mig…
…och varje dag…
…lever vi våra liv…
…och det vet jag…
…men jag känner det inte fullt ut.
Jag är inte ens rädd för henne längre.
Jag stirrar bara på henne och…
…det blir svårare och svårare att se mig.
Jag borde kanske acceptera det.
-Nej. -Jag borde kanske acceptera det och gå.
Nej.
Inte än.
-Jamie… -Det är ingen fara.
Om du inte känner nåt…
…känner jag allt för oss båda.
Men ingen ska gå nånstans.
Okej?
Du är fortfarande här.
Tänk om…
…jag sitter här bredvid dig…
…men egentligen är jag hon?
En dag i taget.
Au pairen visste att det var dags.
Monstret hade legat på lur och vaknat till liv när det var dags.
Hon kunde inte riskera det viktigaste,
hennes viktigaste person.
Inte en enda dag till.
Så trädgårdsmästaren åkte tillbaka till Bly Manor en sista gång.
Trädgårdsmästaren sa orden hon hade hört.
Hon sa dem med all sin viljestyrka.
Du, jag, vi.
Vi.
"Ta mig med dig," skrek hon.
"Ta mig, dra ner mig som de andra."
Men damen i sjön var annorlunda nu.
Damen i sjön var även Dani.
Dani skulle inte göra det.
Det skulle hon aldrig.
Faktum är att ingen skulle bli tagen igen.
Och ingen har tagits än idag.
Trädgårdsmästaren stirrade in i reflektioner i resten av livet
i hopp om att se henne.
Hennes egen dam i sjön.
Hon lämnade sin dörr på glänt på natten
ifall hon skulle komma.
I väntan på att hennes älskare skulle återvända.
Åren gick
och medan hon sov under vattnet
bleknade au pairens minnen.
Precis som Viola och barnen skulle hon också glömma sitt förflutna.
Hon visste inget om trädgårdsmästaren och deras liv tillsammans.
Alla detaljer, de specifika stunderna bleknade.
Mer tid kommer att gå och…
…vattnet kommer att skölja bort hennes drag.
I hennes vackra, perfekta ansikte.
Men hon blir varken ihålig eller tom.
Och hon drar inte med sig andra.
Hon kommer bara att gå på Blys mark,
ofarlig som en duva,
i resten av sina dagar.
Och lämna det enda spåret av den hon var
i minnet hos kvinnan som älskade henne mest.
Förlåt.
Jag sa ju…
…att historien inte var kort.
Herregud.
Är den sann?
Vilken del?
Jag menar…
Om jag skulle flyga till England och besöka Bly Manor…
…skulle jag då…
…få se den här damen i sjön?
Nej.
Om du skulle flyga till England
skulle du inte hitta nåt med det namnet.
Men om du hittade herrgården
skulle du kanske se henne.
Men man vet inte när hon är vaken eller sover.
Är klockan så mycket?
Stor dag imorgon.
Bäst att vila.
Okej. Ska vi?
Jag stannar här en stund.
Allt väl?
Absolut.
Jag njuter av brasan.
-Okej. Jag älskar dig. -Jag älskar dig så.
-God natt. -God natt.
Han är så löjlig.
Men jag älskar honom mest.
Det är så det ska vara.
Jag gillade historien.
Det gläder mig.
Men du började på fel sätt.
Jaså?
Ja.
En spökhistoria, sa du.
-Det är det inte. -Inte?
Den handlar om kärlek.
Det är samma sak.
Om du tänker återberätta den får du göra den ändringen.
Har du nåt på hjärtat?
Nej.
Inte direkt.
Jag tänker bara på…
…den fåniga, vackra, galna mannen jag gifter mig med imorgon.
Jag älskar honom. Mer än jag trodde att jag kunde älska nån.
Och det galna är att han älskar mig lika mycket.
Vi hade tur.
Ibland när jag sitter bredvid honom, i den lätta tystnaden…
…man har med sin speciella person,
som älskar en lika mycket som man älskar dem, blir jag livrädd…
…att han ska…
…innan jag gör det och vad ska jag göra då?
Hur ska jag leva ett liv han inte finns i?
Förlåt.
Jag vet inte vad jag gör.
Jag är förfärlig.
Nej, det är du inte.
Jag gråter hela tiden utan anledning.
Du borde inte tänka på att mista varandra.
Låt inte det hänga över din lycka nu.
Njut av den lätta tystnaden med honom.
Det ni har är sällsynt.
Men när tiden kommer,
om många år,
blir varje dag tuff och det blir inte lättare.
Men…
…så småningom, efter en tid,
kommer du att hitta små ögonblick, små delar av ditt liv
som påminner om honom.
De kommer att vara löjliga
eller sorgliga och du kommer att gråta i timmar.
Men de är ändå en del av honom.
De tar du väl hand om.
Det blir som om han är här
med dig.
Trots att han är borta.
Du har en stor dag imorgon.
En lycklig dag med din fåniga, vackra, galna man.
Du borde sova.
Tack.
Jag borde nog krama dig.
Det går bra.
Vet du vad…
Det är lustigt.
Jag trodde att du hittade på det utifrån namnet.
Namnet?
Men hur skulle du kunna veta det?
Ett roligt sammanträffande bara.
Mitt andranamn är Flora.
Jaså?
God natt.
Undertexter: Emilie Johansson